Справа №443/1704/25
Провадження №2/443/91/26

РІШЕННЯ
іменем України
(заочне)

02 лютого 2026 року         місто Жидачів
Жидачівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Сливки С.І., 
за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Сулятичі в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт її постійного проживання разом із ОСОБА_2 у с. Подорожне Жидачівського району Львівської області на момент смерті останнього, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,57 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3310 від 30.04.1997 року.
Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабуся по батьковій лінії ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,57 умовних кадастрових гектари, що належало померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №3310 від 30.04.1997 року. Згідно довідки Журавненської селищної ради №41 від 20.03.2025 року, ОСОБА_3 дійсно була зареєстрована та проживала в с. Сулятичі до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з нею постійно проживав її син ОСОБА_2 . Заповіту від імені ОСОБА_3 у сільській раді не посвідчувалося. ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті. Зазначає, що на момент смерті ОСОБА_3 єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом був її син ОСОБА_2 , оскільки чоловік покійної ОСОБА_4 помер значно швидше. Інший син покійної і відповідно її батько ОСОБА_5 також помер. Оскільки ОСОБА_2 постійно проживав зі своєю матір`ю ОСОБА_3 на час її смерті, не заявляв про відмову від спадщини та вступив в управління та володіння спадковим майном, то фактично прийняв спадщину, однак юридично не оформив своїх спадкових прав.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,57 умовних кадастрових гектари, що належало померлій його матері ОСОБА_3 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №3310 від 30.04.1997 року, що він фактично успадкував після її смерті, але юридично не оформив своїх спадкових прав. Згідно довідки Журавненської селищної ради Львівської області №42 від 20.03.2025 року, ОСОБА_2 був зареєстрований один в с. Сулятичі до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак фактично постійно проживав без реєстрації у своєї племінниці ОСОБА_1 у селі Подорожне Жидачівського району Львівської області, яка здійснювала за ним догляд та лікування. Заповіту від імені ОСОБА_2 у сільській раді не посвідчувалося. ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті свого дядька ОСОБА_2 , вступивши в управління та володіння спадковим майном. Зазначає, що ОСОБА_2 власної сім`ї не мав, а тому найближчою його родичкою є вона. ОСОБА_2 хворів, тому вона забрала його на постійне місце проживання до себе у с. Подорожне, де він постійно з нею проживав до часу відкриття спадщини. Вона не заявляла про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила своїх спадкових прав.
14.03.2024 року вона звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого дядька ОСОБА_2 , однак нотаріус відмовив у його видачі через пропуск піврічного терміну для подання заяви про прийняття спадщини, а також через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на земельні ділянки, що знаходяться на території Сидорівської сільської ради, що належали померлому і є спадковим майном. 

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 06.10.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 03.11.2025 в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівський відділ ДРАЦС у Стрийському районі Західного міжрегіонального управління юстиції в особі завідувача надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірену копію актового запису про смерть ОСОБА_3 , зареєстрованої в с.Сулятичі Жидачівського району Львівської області, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В порядку витребування доказів зобов`язати Центральний державний історичний архів України, м.Львів в особі завідувачанадати до Жидачівського районного суду Львівської області архівну довідку та належним чином завірену копію актового запису про народження ОСОБА_5 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Сулятичі Жидачівського району Львівської області..

17.11.2025 директором Центрального державного історичного архіву України, м.Львів надіслано архівну довідку про народження  ОСОБА_5 , 1936 року народження.
19.11.2025 начальником Жидачівського відділ ДРАЦС у Стрийському районі Західного міжрегіонального управління юстиції надіслано копію актового запису про смерть ОСОБА_3 .

Ухвалою від 27.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.
Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, з мотивів, викладених у такому, просили позов задоволити. Також не заперечили проти ухвалення по справі заочного рішення.
Представник відповідача - Журавненської селищної ради, в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Представник відповідача не подав відзиву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без його участі до суду не надходило. 
У зв`язку з цим суд визнає неявку представника відповідача неповажною та вважає, що справу можливо слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.
У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України суд за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду.

Заслухавши вступне слово позивача, її представника, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до архівної довідки, складеної на ім`я ОСОБА_5 , то останній народжений ІНФОРМАЦІЯ_3 , хрещений 11.04.1936, греко-католицького віросповідання. Батько - ОСОБА_4 , син ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Мати - ОСОБА_8 , дочка ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с.36-37, 41-42).
Як видно із копії свідоцтва про народження, виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , то його батьками вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.10).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_12 (а.с.11).
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , 04.08.1979 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.12).

Як видно з витягу з реєстру територіальної громади №2024/002849334, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 29.03.1982 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивачки по батьковій лінії ОСОБА_3 , що підтверджується копією актового запису про смерть №14 від 01.06.1997 року, складеного виконавчим комітетом Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області (а.с.39).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,57 умовних кадастрових гектари, що належало померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №3310 від 30.04.1997 року (а.с.18).
Згідно довідки Журавненської селищної ради №41 від 20.03.2025 року, ОСОБА_3 дійсно була зареєстрована та проживала в с. Сулятичі до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з нею постійно проживав її син ОСОБА_2 . Заповіту від імені ОСОБА_3 у сільській раді не посвідчувалося. ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті (а.с.13).
Оскільки ОСОБА_3  заповіту не залишала, то спадкування відбулося за законом.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.
Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. 
Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.
Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , якийприйняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, був її син - ОСОБА_2 , однак останній юридично не оформив своїх спадкових прав, що також підтверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дядько позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим Сидорівською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 13.01.2005 року (а.с.15).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,57 умовних кадастрових гектари, що належало померлій його матері ОСОБА_3 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №3310 від 30.04.1997 року, що він фактично успадкував після її смерті, але юридично не оформив своїх спадкових прав (а.с.18).
Згідно довідки Журавненської селищної ради Львівської області №42 від 20.03.2025 року, ОСОБА_2 був зареєстрований один в с. Сулятичі до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак фактично постійно проживав без реєстрації у своєї племінниці ОСОБА_1 у селі Подорожне Жидачівського району Львівської області, яка здійснювала за ним догляд та лікування. Заповіту від імені ОСОБА_2 у сільській раді не посвідчувалося. ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті свого дядька ОСОБА_2 , вступивши в управління та володіння спадковим майном (а.с.16).
Оскільки ОСОБА_2 заповіту не залишав, то спадкування відбулося за законом.
Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст.1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення

Допитана як свідок ОСОБА_1 , в судовому засіданні дала покази про те, що ОСОБА_3 це її бабуся по лінії батька. ОСОБА_3 жила разом із своїм сином - ОСОБА_2 , який був неодруженим. Після смерті бабусі, її дядько - ОСОБА_2 проживав сам, однак захворівши, вона забрала свого дядька проживати до себе в с.Пдорожне, де здійснювала догляд за ним до його смерті, займалася його похованням. Її батько - ОСОБА_5 помер раніше.

Свідок ОСОБА_13 , в судовому засіданні дав покази про те, що являється чоловіком позивачки. Його дружина піклувалася про свого дядька - ОСОБА_2 , який проживав разом із ними в с.Подорожне, з 2003 року до дня своєї смерті. ОСОБА_2 був одиноким. ОСОБА_3 це бабуся його дружини.

Відтак судом встановлено, що єдиним спадкоємцем п`ятої черги за законом, після смерті  ОСОБА_2 , померлого  ІНФОРМАЦІЯ_1 , крім позивачки немає, та на момент смерті  ОСОБА_2 не було осіб, які б могли спадкувати за законом у спосіб передбачений ст.1261-1264 ЦК (перша, друга, третя та четверта черга спадкування), 

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Таким чином, ОСОБА_1 , спадщину за законом після смерті свого дядька - ОСОБА_2 , померлого  ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично прийняла, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час смерті останньої, однак юридично своїх спадкових прав на все спадкове майно не оформила, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 28.02.2025 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлого  ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Посацькою А.О. №23/02-31 від 03.04.2025 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що нею пропущено встановлений законом термін для прийняття спадщини, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме на земельну ділянку (а.с.20).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Метою встановлення факту постійного проживання позивачки зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами та показами свідків, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 постійно проживала разом із спадкодавцем - ОСОБА_2 у с.Подорожне, Жидачівського району Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.
Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.
Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.
Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.
Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивачка стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено.
Доказом того, що покійна ОСОБА_3 отримала право на середню земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3310, зареєстрованого 30.04.1997, реєстраційний номер 180, площа земельної ділянки - 2,57 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 21.04.1997 р. №248, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 19.02.2025 (а.с.18).
Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування вищезазначеною земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3  у відділі не зареєстровано.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, у зв`язку із тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку (пай), яка розташована на території Сидорівської сільської ради, Жидачівського району Львівської області. 
Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:
Позов задоволити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 разом із ОСОБА_2 у с. Подорожне Жидачівського району Львівської області на момент смерті останнього, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,57 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3310 від 30.04.1997 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 11 лютого 2026 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка