ЄУН № 201/4235/25
Провадження 2/201/503/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2026 року        м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі 
головуючого - судді Покопцевої Д.О., 
секретаря – Тоцької Л.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рух справи 
10.04.2025р. до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська (зараз Соборний районний суд міста Дніпра) надійшла вказана позовна заява, дата формування в системі «Електронний суд» 09.04.2025р., за підписом представника позивачів – адвоката Константинова Р.Д. (діє на підставі ордерів від 19.12.2024р., в якій позивачі просять суд:
- стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 609 грн. 93 коп., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн, 
- стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10 000грн.;
- стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, які складаються з витрат по оплаті судового збору у розмірі 968 грн. 96 коп., витрат по оплаті послуг судового експерта у розмірі 6 000грн, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000грн; 
- стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі, які складаються з витрат по оплаті судового збору у розмірі 968 грн. 96 коп., витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2025р. для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Покопцеву Д.О. 
Судом в порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб – відповідачів у справі.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18.04.2025р. вказаний позов прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
31.07.2025р. від відповідача отриманий відзив на позов. 
14.08.2025р. від представника позивачів – адвоката Константинова Р.Д. – отримана відповідь на відзив.
25.09.2025р. від представника позивачів – адвоката Константинова Р.Д. – отримана заява про розгляд справи без участі позивачів. 
Відповідач не з`явився в судове засідання, призначене на 04.02.2026р., причин неявки не сповістив. 
Суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, оскільки, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
На підставі викладеного судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Обґрунтування позовних вимог
В позові, зокрема, вказується, що 09.07.2024р., у м. Дніпрі, на пр. Героїв, 1, сталася ДТП за участю автомобіля «Renault Logan» р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «ЗАЗ Lanos», р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який не дотримався безпечної дистанції та вдарив у задню частину автомобіль «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 . 
В результаті ДТП автомобіль «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. 
ДТП сталася з вини відповідача, що підтверджується складеним на місці ДТП учасниками пригоди європротоколом від 09.07.2024 року, в якому відповідач ОСОБА_3 в п. 14 вказав, що свою вину в ДТП визнає.
Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 30.05.2022р. № 108, ліміт відповідальності за Європротоколом складає 80 000грн. 
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована за двома договорами страхування, а саме за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТЗ) № 221639571 від 20.06.2024 р. та договором страхування відповідальності «АВТОцивілка+» № 610321150.24 від 20.06.2024 р. у АТ «Страхова компанія «ІНГО». 
З метою визначення розміру завданого матеріального збитку внаслідок ДТП позивач ОСОБА_1 звернувся до судового експерта-автотоварознавця Крутінь В.І., та, згідно із висновком експерта № 9908 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 05.08.2024р., який підготовлено для подання до суду в порядку ст. ст. 102, 106 ЦПК України, в якому експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384 та 385 КК України, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Renault Logan» р/н НОМЕР_1 , з урахуванням зносу, становить 89 365грн, а вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - 103 705грн 50коп. Витрати ОСОБА_1 на послуги експерта становлять 6 000грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 9908 від 24.07.2024 р.
Реальні збитки (витрати) по проведенню ремонту пошкодженого автомобіля «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , склали 89 975грн., що підтверджується актом виконаних робіт № 0026 від 22.10.2024р., наряд-замовленням № 7094 від 29.07.2024р., платіжною інструкцією № 0.0.3793454087.1 про оплату 19 500грн. від 30.07.2024 р., платіжною інструкцією № 0.0.3961190418.1 про оплату 70 475,00 грн. від 22.10.2024 р.
На момент ДТП відносно автомобіля «ЗАЗ Lanos» р/н НОМЕР_2 діяли два договори страхування, а саме поліс ОСЦПВВНТЗ № 221639571 із лімітом страхового покриття за шкоду заподіяну майну 160 000грн., з франшизою 3 200грн. та договір страхування відповідальності «АВТОцивілка+» № 610321150.24 від 20.06.2024 р., яким передбачене збільшення розміру страхового покриття за полісом ОСЦПВВНТЗ на 100 000грн. 
У зв`язку із тим, що ДТП було оформлене через Європротокол, то ліміт виплати страховика по полісу ОСЦПВВНТЗ законодавчо обмежений розміром в 80 000грн.– 3 200,00 грн. франшиза, що становить 76 800,00 грн. 
АТ «Страхова компанія «ІНГО» здійснила виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 за полісом ОСЦПВВНТЗ № 221639571 у розмірі 69 827,05грн., а саме 07.10.2024 р. – 63 115,87 грн. та 28.10.2024 р. – 6 711,18 грн. Також, АТ «Страхова компанія «ІНГО» компенсувала передбачену умовами полісу ОСЦПВВНТЗ № 221639571 франшизу у розмірі 3200,00 грн., на підставі договору страхування відповідальності «АВТОцивілка+» № 610321150.24 від 20.06.2024 р., здійснивши виплату 07.10.2024 р. у розмірі 3 200,00 грн. Загалом було виплачене страхове відшкодування у розмірі 73 027,05 грн. (69 827,05 грн. за полісом ОСЦПВВНТЗ № 221639571 + 3 200,00 грн. за договором «АВТОцивілка+» № 610321150.24).
Була подана заява про доплату страхового відшкодування від 20.12.2024р. та скарги до контролюючих органів, а саме до НБУ та МТСБУ. АТ «Страхова компанія «ІНГО» переглянула своє рішення та здійснила доплату страхового відшкодування по полісу ОСЦПВВНТЗ № 221639571 до ліміту Європротокола у розмірі 80 000грн., доплативши суму у розмірі 6 972грн 95коп від 24.02.2025р. та за договором «АВТОцивілка+» № 610321150.24 здійснена доплата у розмірі 9 365,07 грн. від 25.02.2025р. до визначеної суми матеріального збитку з урахуванням зносу у розмірі 89 365,07грн. згідно висновку експерта № 9908 від 05.08.2024р. 
Таким чином, загалом АТ «Страхова компанія «ІНГО» сплатила страхове відшкодування у розмірі 89 365,07 грн., що є визначеною сумою матеріального збитку з урахуванням зносу відповідно до Висновку Експерта № 9908 від 05.08.2024 р., з яких за полісом ОСЦПВВНТЗ № 221639571 сплачена сума у розмірі 76 800,00 грн. (69 827,05 грн. + 6 972,95 грн.), а за договором «АВТОцивілка+» № 610321150.24 сплачена сума у розмірі 12 565,07 грн. (3 200 грн. франшиза + 9 365,07 грн.)
Реальні збитки (витрати) по проведенню відновлювального ремонту автомобіля «Renault Logan» р/н НОМЕР_1 склали 89 975,00 грн. Таким чином, враховуючи вищезазначені положення, то із відповідача, як винуватця ДТП та особи відповідальної за завданий збиток, повинна бути стягнута матеріальна шкода у розмірі, що є різницею між вартістю відновлювального ремонту автомобіля (89 975,00 грн.) і виплаченою сумою страхового відшкодування з урахуванням зносу (89 365,07 грн.), що становить 609грн. 93коп. та розраховується наступним чином: 89 975грн. (вартість відновлювального ремонту) – 89 365грн 07коп. (розмір страхового відшкодування) = 609 грн. 93 коп.
ОСОБА_1 як власнику пошкодженого майна – автомобіля «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , була заподіяна моральна шкода, що полягає в душевних стражданнях. В результаті ДТП та того, що був суттєво пошкоджений його автомобіль, в нього виникли психотравматичні фактори, які призвели до погіршення здоров`я, депресії, порушення сон, втрачений душевний спокій. 
Позивачці ОСОБА_2 як безпосередньому учаснику даної ДТП та водію пошкодженого автомобіля «Renault Logan», д.н.з НОМЕР_1 також була заподіяна моральна шкода, що полягає в її душевних стражданнях. Вона втратила душевний спокій, тому що повинна була витрачати додатковий час, змінювати плани та відволікатися від своїх звичайних занять та роботи для врегулювання ситуації навколо ДТП. Тобто, ДТП, яка виникла не з її вини, а з вини відповідача, позбавила ряду немайнових благ і примусило докласти додаткових зусиль для організації свого життя. 
Таким чином, усі вищевказані неправомірні дії відповідача погіршили душевне і соціальне благополуччя позивачів, порушили їх нормальні життєві зв`язки і зажадали від позивачів додаткових зусиль для організації свого життя, а також додаткових суттєвих витрат для проведення ремонту автомобіля. Все це призвело до того, що позивачі зазнали моральних страждань. Враховуючи глибину емоційних переживань у зв`язку з ДТП і ушкодженням майна, вагу заподіяної душевної травми, з урахуванням того, що в результаті ДТП суттєво був пошкоджений автомобіль ОСОБА_1 , розмір завданої моральної шкоди він оцінює в сумі 10 000грн. Враховуючи глибину емоційних переживань у зв`язку з ДТП і ушкодженням майна, вагу заподіяної душевної травми, з урахуванням того, що в результаті ДТП суттєво був пошкоджений автомобіль, яким керувала ОСОБА_2 і була безпосереднім учасником даної пригоди, розмір завданої моральної шкоди вона оцінює в сумі 10 000грн. 
Також ОСОБА_1 просить стягнути на свою користь 6 000 грн. 00 коп. за оплату послуг судового експерта-автотоварознавця Крутінь В.І. по складанню висновку експерта № 9908 від 05.08.2024р.

Щодо правової позиції відповідача 
Відповідач визнає обставини його участі у ДТП, що мало місце 09.07.2024р., та вину у ньому, не заперечує факту пошкодження у ДТП транспортного засобу позивача.
З позовними вимогами погоджується частково, вказуючи, що розмір збитку позивач оцінює в розмірі фактичних витрат на відновлення автомобіля в сумі 89 975 грн. На підтвердження збитку позивачем долучено наряд-замовлення із СТО та докази оплати.
У вказаному наряді-замовлення вказана послуга мийки на суму 450грн. Не вважає такі витрати збитками, відтак відшкодовувати їх не погоджується. 
В іншій частині вартість відновлювального ремонту згідно наряду-замовлення не оспорює, тому позов визнає на суму 159грн. 
Вказує, що вимоги про відшкодування моральної шкоди є недоведеними, а мотиви позовної заяви в цій частині зводяться до загальних фраз та формулювань. Доказування не може грунтуватися на припущеннях, а обов?язком позивачів є довести заявлені вимоги.
Звертає увагу суду, що відразу визнав свою вину у вчиненні ДТП, підписав євро протокол, запропонував позивачці оплатити ремонт автомобіля.
Щодо витрат позивача на оплату висновку експерта, зазначає, що вартість завданих позивачу збитків обгрунтовується фактичними витратами на проведення ремонтних робіт та доводиться нарядом-замовлення із СТО та доказами оплати. Вважає, що для стягнення із позивача заподіяної шкоди висновок експерта не потрібен.
Визначення експертом коефіцієнту фізичного зносу було необхідним для визначення страхового відшкодування, тому відповідні витрати мають бути відшкодовані страховиком. Правильність вказаного висновку підтверджується приписами ч.4 ст.28 Закону України
«Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідач самостійно цікавився питанням відшкодування позивачам шкоди, самостійно телефонував по страховому полісу і йому пояснили, що вся сума шкоди, спричинена ДТП, була сплачена. 
Витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000грн вважає неспівмірними із ціною позову, справа є нескладна (законодавство чітке, практика Верховного Суду стала).
Вважає обгрунтованою вартістю послуг адвоката за відповідний позов до 4 000 грн.
За описаних обставин погоджується на стягнення з нього 159 грн на відшкодування збитків ОСОБА_4 та судових витрат пропорційно задоволеної суми позову. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом
09.07.2024р., у м. Дніпрі, на пр. Героїв, 1, сталася ДТП за участю автомобіля «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який свою вину у ДТП визнав. Учасниками ДТП було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.22)
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована АТ Страхова компанія «ІНГО»: 
-1) полісом № 221639571 від 20.06.2024р, страхові суми: 320 000грн за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю на одного потерпілого, 160 000грн – за шкоду, заподіяну майну, франшиза – 3 200грн (а.с.23); 
-2) договором страхування відповідальності «АВТОцивілка+» № 610321150.24 від 20.06.2024 р. (а.с.24-25).
Позивачка ОСОБА_2 11.07.2024р. звернулася до вказаної страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.26). 
05.08.2024р. за замовлення позивача ОСОБА_1 експерт-автотоварознавець ОСОБА_5 склав висновок № 9908 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 05.08.2024р., згідно якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Renault Logan», р/н НОМЕР_1 , з урахуванням зносу, становить 89 365грн, а вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - 103 705грн 50коп (а.с.34-46).
За проведення дослідження ОСОБА_1 сплачено 6 000грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 9908 від 24.07.2024р. (а.с.47). 
07.10.2024р. АТ Страхова компанія «ІНГО» позивачці сплачено 63065грн 87коп та 3184грн страхового відшкодування (а.с.29-30); 28.10.2024р. – 6 677грн 62коп (а.с.31). 
Згідно акту виконаних робіт № 0026 від 22.10.2024р., ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_6 за ремонт автомобіля Рено Логан, д.н.з. НОМЕР_1 89 975грн, з яких: вартість запчастин і матеріалів 19 500грн, вартість виконаних ремонтних робіт згідно наряду-замовлення № 7094 від 29.07.2024р. – 70 475грн (а.с.48-51). 
20.12.2024р. представник ОСОБА_2 – адвокат Константинов Р.Д. – подав страховій компанії заяву про доплату страхового відшкодування (а.с.27) в сумі 6 972грн 95коп, мотивовану тим, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «3A3 Lanos», д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_3 була застрахована за полісом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТ3) № 221639571 від 20.06.2024 р., зі строком дії із 25.06.2024 до 24.06.2025р.р. у АТ «Страхова компанія «ІНГО». ДТП сталася із вини водія ОСОБА_3 , що встановлено та підтверджується Європротоколом від 09.07.2024р. Згідно із висновком експерта №9908 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 05.08.2024р., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_5 , з урахуванням зносу становить 89 365грн. 07коп., витрати по складанню висновка експерта склали 6000грн. Вартість ремонту автомобіля «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_5 склала 89 975грн., що підтверджується документами із СТО, а саме: актом виконаних робіт № 0026 від 22.10.2024р., наряд-замовленням № 7094 від 29.07.2024р., сплата вартості ремонту підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.3793454087.1 про оплату 19 500грн. від 30.07.2024 р., платіжною інструкцією № 0.0.3961190418.1 про оплату 70 475грн від 22.10.2024 р. АТ «Страхова компанія «ІНГО» здійснила виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 за полісом № 221639571 у розмірі 69 827грн 05коп, і компенсувала передбачену умовами полісу №221639571 франшизу у розмірі 3 200грн., на підставі договору страхування відповідальності «АВТОцивілка+» № 610321150.24 від 20.06.2024 р., а всього було виплачено 73 027грн 05коп страхового відшкодування. На момент ДТП відносно автомобіля «3A3 Lanos» р/н НОМЕР_4 діяли два договори, а саме: 1) поліс № 221639571 із лімітом страхового покриття за шкоду заподіяну майну 160 000грн (за Європротоколом 80 000грн) та 2) договір страхування відповідальності «АВТОцивілка+» № 610321150.24 від 20.06.2024 р., яким передбачене збільшення розміру страхового покриття за полісом ОСЦПВВНТЗ на 100 000грн. Враховуючи, що на момент ДТП був складений Європротокол, а тому ліміт відповідальності страхової компанії обмежений в 80 000грн., представник ОСОБА_2 пропонує в добровільному досудовому порядку здійснити доплату страхового відшкодування за полісом ОСЦПВВНТЗ Ne 221639571 на користь потерплої особи у розмірі 6 972.95грн (80 000грн. - 73 027грн 05коп). Також просить розглянути можливість та повідомити про рішення щодо здійснення доплати у розмірі 9 365грн 07коп (згідно висновку експерта №9908) за договором «АВТОцивілка+» № 610321150.24. 
АТ Страхова компанія «ІНГО» листом № 472 від 24.02.2025р. (а.с.28) повідомила, що за сертифікатом № 610321150.24 від 20.06.2024 року АТ «СК «ІНГО» компенсувало франшизу в розмірі 3200грн що була передбачена полісом № 221639571. АТ «СК «ІНГО» переглянуло матеріали страхової справи та прийняло рішення здійснити доплату страхового відшкодування за заявою про доплату страхового відшкодування за полісом № 221639571 від 20.06.2024р. до ліміту Європротокола 80 000грн. в розмірі 6 972грн 95коп. та за полісом «Автоцивілка+», Сертифікат № 610321150.24 від 20.06.2024р. в розмірі 9 365грн 07коп. Також 24.02.2025р. року на підставі ст. 36.5. Закону АТ «СК «ІНГО» розраховано пені, які будуть сплачені найближчим часом. Таким чином, АТ «СК «ІНГО» повністю виконано всі зобов?язання щодо виплати страхового відшкодування в повному обсязі відповідно до заяви на доплату страхового відшкодування від 20.12.2024 р. 
24.02.2025р. позивачці ОСОБА_2 сплачено 6 938грн 09коп (а.с.32), 25.02.2025р. – 9 318грн 24коп (а.с.33), а всього 89 365грн 07коп. 

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Пунктом першим частини першої статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відноси, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).
Таким чином, відповідно до наведених положень чинного законодавства, у випадку укладення між страховою організацією та юридичними або фізичними особами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, особою, відповідальною за завдані збитки у межах, передбачених договором, є страховик (страхова організація).
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.
Тобто, вимога про стягнення усієї суми майнової шкоди, завданої ушкодженням транспортного засобу, не відповідає меті інституту страхування, про що зазначено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17.
Таким чином Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.
Водночас, відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхове відшкодування не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
За положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Вказана норма у главі 82 ЦК України визначає особливості розподілу повної відповідальності (стаття 1166 ЦК України) між особою, яка заподіяла шкоду та її страховиком. Стаття 1194 ЦК України, встановивши межі відповідальності особи, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність у розмірі, що перевищує страхове відшкодування, тим самим покладає решту відповідальності на страховика.
З огляду на вказане, стаття 1194 ЦК України застосовується до будь-яких правовідносин, в яких бере участь особа, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність.
Як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку – ДТП.
При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.
Верховний Суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у постанові №686/17155/15-ц від 03 жовтня 2018 року підтримав правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, де зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу, а винна особа, дії якої спричинили дорожньо-транспортну подію – відповідає за різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Виходячи з наведеного, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).
Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком.
Під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені.
У цій справі встановлено, що страхова компанія виплатила 89 365грн 07коп страхового відшкодування, на ремонт автомобіля понесено 89 975грн витрат, невідшкодованою залишилась сума 609грн 93коп, які позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача. 
Відповідач в свою чергу позов визнав частково, на суму 159грн, оскільки вважає, мийка салону автомобіля вартістю 450грн не охоплюються шкодою, завданою внаслідок ДТП. 
Суд погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, щодо його заперечень про стягнення з нього на користь позивача вартості мийки салону автомобіля, оскільки даний вид роботи не відноситься до відновлюваного ремонту, та стягує з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 159 грн 93коп матеріальної шкоди, спричиненої ДТП. 

Стосовно стягнення моральної шкоди 
Позивач ОСОБА_1 оцінив заподіяну йому внаслідок ДТП моральну шкоду на суму 10 000грн, вказуючи, що був суттєво пошкоджений його автомобіль, в позивача виникли психотравматичні фактори, які призвели до погіршення здоров`я, депресії, порушення сну, втрати душевного спокою. 
Позивачка ОСОБА_2 оцінила заподіяну їй внаслідок ДТП моральну шкоду на суму 10 000грн, вказуючи, що вона була безпосереднім учасником ДТП, водієм пошкодженого автомобіля, втратила душевний спокій, тому що повинна була витрачати додатковий час, змінювати плани та відволікатися від своїх звичайних занять та роботи для врегулювання ситуації навколо ДТП, яке сталося не з її вини. 
Позивачі зазначають, що неправомірні дії відповідача погіршили їх душевне і соціальне благополуччя позивачів, порушили їх нормальні життєві зв`язки і зажадали від них додаткових зусиль для організації свого життя, а також додаткових суттєвих витрат для проведення ремонту автомобіля. 
Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода зокрема полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21):
«Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021р. у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022р.в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20 (провадження № 61?1132св22).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022р. в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)».
Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
Як вказано в постанові Верховного Суду від 14.02.2023р. у справі № 944/1122/21: «під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.
Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану».
У справі, що є предметом розгляду, позивачами не надано будь-яких доказів на підтвердження наявності моральної шкоди, сам по собі факт, що того, що відповідач визнав себе винним у ДТП, не свідчить про наявність заподіяння позивачам моральної шкоди, в т.ч. у визначеному ними розмірі, за умови ненадання належних та допустимих доказів та/або обґрунтування розрахунку на підтвердження визначеного ним розміру.
В даному конкретному випадку суд вважає, що позивачами не доведено, що пережиті ними негативні емоції досягли рівня «страждань», що може бути підставою для стягнення моральної шкоди.
Суд зауважує, що у повсякденному житті часом можуть виникати ситуації, коли особа зазнає негативних емоцій через певні дії/бездіяльність оточуючих, проте не кожен такий випадок свідчить про те, що такі негативні емоції досягли рівня страждань, і можуть бути трансформовані у грошовий еквівалент шляхом стягнення моральної шкоди з винуватця їх виникнення.
Позивачі у справі, що є предметом розгляду, заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди в загальних рисах вказали, що неправомірні дії відповідача погіршили їх душевне і соціальне благополуччя, порушили їх нормальні життєві зв`язки і зажадали від них додаткових зусиль для організації свого життя, а також додаткових суттєвих витрат для проведення ремонту автомобіля.
Суд враховує, що автомобіль був відремонтований через 3 місяці після ДТП, при чому страхова компанія виплатила майже 80% вартості ремонту на час його проведення, а станом на день подання позову до суду некомпенсованою залишилася матеріальна шкода, спричинена ДТП, в сумі 159 грн 93коп.
Позивачем ОСОБА_1 не надано доказів погіршення здоров`я, депресії, порушення сну, втрати душевного спокою, а позивачкою ОСОБА_7 доказів втрати душевного спокою, витрат додаткового часу, зміни планів тощо. 
Суд, в свою чергу, має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, оскільки позивачами не надано жодного доказу на підтвердження понесення моральної шкоди у заявленому розмірі, характеру та обсягу страждань, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) тяжкість вимушених змін у їх життєвих стосунках, у зв`язку з чим, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди.
За таких обставин, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Положеннями пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29).

Щодо судових витрат
Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, відтак її судові витрати (судовий збір в сумі 968грн 96коп, витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 10 000грн), слід залишити за нею. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково на суму 159грн 93коп, а відтак на його користь слід стягнути з відповідача 14грн 91коп витрат по сплаті судового збору пропорційно задоволеної суми позову (968грн96коп х 159грн93коп / 10609грн93коп). Суд звертає увагу, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом (п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).
Згідно положень ч. ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено наступне:
«Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших».
Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними.
Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Суд звертає увагу на те, що частина робіт, вказаних в детальному розрахунку наданих послуг, виконаних для надання правничої (правової) допомоги від 18.12.2023, не відповідають критерію неминучості витрат сторони у судовій справі, оскільки сам по собі аналіз обставин справи, доказів та судової практики не належить до представництва та захисту прав клієнта у суді та охоплюється (є складовою) підготовкою та поданням позову, тому не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 385/513/23, провадження № 61-8313св24).
Враховуючи зазначене, результат розгляду справи в суді (часткового задоволення позову), оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених витрат, предмет позову, суму позову, складність справи та наявність сталої судової практики, обсяг фактично наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, наявність клопотання відповідача про зменшення судових витрат до 4 000грн, оскільки справа є незначної складності, суд зменшує суму витрат на правову допомогу до 4000грн і розподіляє її пропорційно задоволеній сумі вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача 60грн 29коп витрат на правову допомогу (4000грнх159грн93коп/10609грн93коп). 
Стосовно стягнення витрат, понесених на експертне дослідження, виконане експертом ОСОБА_5 за №9908 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 05.08.2024р., в сумі 6 000грн, сплата яких підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 9908 від 24.07.2024р., то суд повторює таке. 
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. 
Висновком експерта Крутінь В.І. позовні вимоги не мотивовані і в основу судового рішення цей висновок не покладений. Встановлено, що позовні вимоги в розмірі 609грн 93коп обгрунтовані фактичною вартістю ремонту автомобіля «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_5 в сумі 89 975грн., що підтверджується документами із СТО, а саме: актом виконаних робіт № 0026 від 22.10.2024р. та нарядом-замовленням № 7094 від 29.07.2024р.
А тому суд вважає, що витрати на проведення експертом ОСОБА_5 не пов`язані з розглядом справи, а відтак відмовляє у їх стягненні з відповідача. 
Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,– задовольнити частково. 

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 159 гривень 93 копійки шкоди, 75 гривень 20 копійок судових витрат, а всього 235 (двісті тридцять п`ять гривень) гривень 13 копійок. 

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду впродовж 30 днів. 

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя:           Д.О. Покопцева