П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 600/619/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Т.М. 
Суддя-доповідач - Драчук Т. О. 
14 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Драчук Т. О. 
суддів: Смілянця Е. С.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецької митниці на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Салус України" до Чернівецької митниці про визнання протиправним та скасування рішення щодо коригування митної вартості товарів, 
В С Т А Н О В И В :
в лютому 2024 року позивач, - ТОВ "Салус України", звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чернівецької митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення Чернівецької митниці про коригування митної вартості товарів № UA408000/2023/000767/2 від 29.12.2023 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA408020/2023/002470 від 29.12.2023.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 16.05.2025 позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано прийняті Чернівецькою митницею рішення про коригування митної вартості товарів №UA408000/2023/000767/2 від 29.12.2023 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA408020/2023/002470 від 29.12.2023.
Стягнуто з Чернівецької митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Салус України" судові витрати у виді судового збору в розмірі 3307,26 гривень.
Не погоджуючись з рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 16.05.2025, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.
Як підтверджується матеріалами справи, 15.11.2022 ТОВ «Салус Україна» укладено контракт № 15/11 із закупівлі у компанії SAKRA EMTAS DIS TIC.SAN.VE TIC.LTD.STI (Туреччина) товару. За умовами укладеного контракту товар поставляється в асортименті, за цінами та у кількості, що обумовлені Фактурою, яка є невід`ємною частиною Контракту (п.п. 1.2. Контракту), поставка здійснюється на умовах FCA SAKARYA Туреччина згідно INCOTERMS 2010 року у строки, що не можуть перевищувати 60 робочих днів з дня зарахування оплати на рахунок продавця (пункт 3 контракту).
Відповідно до п. 5.2. Контракту оплата товару здійснюється у вигляді 100% передоплати шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця згідно проформи-фактури.
Підпунктами 6.1., 7.1. та 7.2. Контракту на продавця покладені обов`язки за власний рахунок забезпечити комплектність товару і його завантаження, а також стандартне маркування та упакування товару, яке забезпечуватиме його захист і збереження під час завантаження, розвантаження та транспортування.
Пунктом 4 Контракту передбачено, що ціна Контракту визначається в доларах США і становить 2 000 000 доларів США, при цьому товар поставляється частинами відповідно до домовленостей сторін.
Додатками до Контракту № 2 від 03.08.2023 та № 3 від 30.08.2023 сторони уточнили банківські реквізити Покупця. Додатком № 4 до Контракту № 15/11 від 11.09.2023 уточнили умови пункту 4.1. Контракту №15/11, зазначивши, що ціна Товару, що поставляється за цим Контрактом, встановлюється в Доларах США та зазначається у Рахунку-Фактурі (Інвойсі). Ціна Товару включає в себе витрати відповідно до умов поставки Товару (пп. 3.1 Контракту) та витрати по маркуванню та пакуванню (п.7 Контракту).
01.11.2023 компанія SAKRA EMTAS DIS TIC.SAN.VE TIC.LTD.STI надала прайс-лист з поточними цінами на продукцію власного виробництва, а 23.11.2023 між позивачем та компанією SAKRA EMTAS DIS TIC.SAN.VE TIC.LTD.STI була погоджена проформа-фактура (Proforma Invoice) № UKR20231123-04 щодо поставки згідно Контракту № 15/11 від 15.11.2022 товару радіаторів ТМ "HTS" виробництва компанії SAKRA EMTAS DIS TIC.SAN.VE TIC.LTD.STI в кількості 793 штуки на суму 30580,77 доларів США.
На виконання п. 5.2. Контракту № 15/11 від 15.11.2022 ТОВ «Салус Україна» здійснило два перекази грошових коштів на рахунки SAKRA EMTAS DIS TIC.SAN.VE TIC.LTD.STI засобами міжнародної платіжної системи SWIFT на суми 9132,13 доларів США 27.11.2033 та 21448,64 долари США від 15.12.2023.
Так, 29.12.2023 ТОВ «Салус Україна» подано до Чернівецької митниці митну декларацію №23UA408020078159U1, якою було задекларовано для митного оформлення товар: «Радіатори для центрального опалення ТМ «НТS» з неелектричним нагрівом, виготовлених з холоднокатаної сталі 0,35 мм (внутрішній конвектор) та 1,15 мм (зовнішня радіаторна плита), розрахованих на робочий тиск 1,2 МПа та максимальну температуру 95 градусів з боковим та нижнім підключенням, в асортименті 793 шт.
До митної декларації №23UA408020078159U1 додано товаро-супровідні документи.
За результатами розгляду митної декларації Чернівецькою митницею Держмитслужби України прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA408000/2023/000767/2 від 29.12.2023 (а.с. 80-81) та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA408020/2023/002470 від 29.12.2023 (а.с. 82-83), прийняті за результатами розгляду поданої декларантом митної декларації №23UA408020078159U1.
До матеріалів справи долучено копії документів, що надавались декларантом для митного оформлення товарів разом із поданням митної декларації №23UA408020078159U1, зокрема: рахунок-фактура (інвойс) від 20.12.2023 №EXP2023000000386; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товару від 15.11.2022 №15/11; автотранспортна накладна CMR А№001285 від 20.12.2023 (а.с. 47-48); сертифікат про походження товару №Z0997646 від 20.12.2023 (а.с. 52); рахунок на оплату №24 від 26.12.2023 (а.с. 59); додатки до контракту №2 від 03.08.2023, №3 від 30.08.2023 та №4 від 11.09.2023 (а.с. 64-67); митна декларація країни відправлення від 20.12.2023 №23341300ЕХО01026027 (а.с. 78); довідка про транспортні витрати №8 від 26.12.2023 (а.с. 60) та пакувальний лист від 20.12.2023 (а.с. 45).
Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що підставою для коригування митної вартості товару стало те, що подані декларантом документи документально не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містять розбіжності, а саме: згідно п.2.1 контракту від 15.11.2022 №15/11 (з урахуванням додатку від 11.09.2023 №4) товар поставляється комплектно в кількості, що визначається в рахунку-фактурі (інвойсі). Відомості щодо комплектності товару відсутні.
Суд першої інстанції зазначив, що жоден пункт контракту від 15.11.2022 №15/11 (із внесеними змінами) не передбачає зазначення на кожну поставку товару відомостей про його комплектування.
Разом з тим, згідно п. 1.2 контракту від 15.11.2022 №15/11 (із внесеними змінами) за даним контрактом продавець зобов`язується передати покупцю продукцію згідно з фактурою.
Підпунктом 1.2.1 контракту від 15.11.2022 №15/11 визначено, що фактура являється невід`ємним документом до контракту, в якому сторони узгоджують асортимент, кількість, ціну за одиницю товару, загальну вартість, умови поставки, покупця , адресу поставки кожної партії товару та має силу додатку (специфікації) до контракту.
Таким чином, погоджені між сторонами договірні умови не передбачають додаткового документування комплектності товару під час його поставки.
Поряд з цим, митний орган взагалі не обґрунтував, яким чином зазначення відомостей про комплектування товару може вплинути на визначення заявленої митної вартості, в той час як у рахунку-фактурі були зазначені всі необхідні відомості про товар, зокрема асортимент, ціна за одиницю, загальна сума партії товару, умови поставки, інформація про покупця, його адреса.
Більше того, позиція митного органу не містить посилань на вимоги чинного законодавства, яке б передбачало обов`язкове зазначення відомостей про комплектування товару при його поставці.
З огляду на викладене, відповідач безпідставно дійшов висновку про наявність підстав для коригування заявленої митної вартості товару у зв`язку із не зазначенням відомостей про комплектування.
Крім того, у оскаржуваному рішенні зазначено, що згідно п. 4.2.1 контракту від 15.11.2022 №15/11 товар поставляється частинами відповідно до домовленостей сторін щодо ціни, кількості, асортименту та періодичності поставки. Документальне підтвердження зазначених домовленостей відсутнє.
Разом з тим, в матеріалах справи міститься рахунок-фактура (інвойс) від 20.12.2023 №EXP2023000000386, в якому зазначена інформація, зокрема про асортимент товару, його ціну, кількість, тип поставки, загальна сума конкретної поставки.
Таким чином, факт здійснення поставки товару згідно інвойсу від 20.12.2023 №EXP2023000000386 фактично і вказує на домовленість сторін щодо ціни товару, кількості, асортименту та періодичності поставки.
Крім того, суд першої інстанції звернув увагу, що умовами контракту від 15.11.2022 №15/11 (із внесеними змінами та доповненнями) не передбачено укладення між сторонами окремого документу, яким б підтверджувалося досягнення домовленостей щодо ціни товару, кількості, асортименту та періодичності поставки.
Також, суд першої інстанції вказав, що ані в оскаржуваному рішенні, ані в поданому відзиві митний орган не зазначив, яким чином відсутність документального підтвердження домовленостей сторін щодо ціни, кількості, асортименту та періодичності поставки товару могло вплинути на визначення заявленої митної вартості.
За таких обставин, суд першої інстанції критично оцінив висновки митного органу щодо наявності підстав для коригування заявленої митної вартості товару у зв`язку із відсутністю документального підтвердження домовленостей сторін щодо ціни, кількості, асортименту та періодичності поставки товару.
Стосовно посилань відповідача на прайс від 01.11.2023 б/н, в якому заявлено відомості не по всім позиціям товару, які постачаються, то суд першої інстанції зазначив, що прайс-лист не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів.
Щодо виявлених митним органом розбіжностей в частині умов перевезення оплати та документального підтвердження числового значення доданих до митної вартості транспортних витрат, суд першої інстанції зазначив, що законом не визначено доказ (докази), виключно якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати від 26.12.2023 №8 та рахунок на оплату №24 від 26.12.2023 є допустимими доказами для підтвердження витрат на перевезення.
До того ж, у вказаних документах чітко зазначено, що транспортні витрати по перевезенню вантажу з Сакар`я (Туреччина) до Порубного (Україна) становили 128 180,00 грн, а тому такі витрати правомірно були включені декларантом до заявленої митної вартості товару.
Крім того, у оскаржуваному рішенні митним органом зазначено, що товар постачається FCA TR SAKARYA. За умовами поставки FCA продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту шляхом передавання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. При імпорті товарів в Україну на умовах FCA (Франко перевізник) до витрат продавця входять: оплата навантажувальних робіт, внутрішні перевезення, експортне мито, митний збір, податки. При цьому у рахунку на оплату №24 від 26.12.2023 та довідці про транспортні витрати від 26.12.2023 №8 заявлено лише відомості про вартість транспортних послуг по перевезенню, які і додані до митної вартості. Таким чином, виникає питання щодо включення вище перелічених складових до митної вартості товару. Документів з цього приводу не надано.
Тобто, у оскаржуваному рішенні відповідач самостійно визнає, що згідно умов поставки FCA TR SAKARYA до витрат продавця входять: оплата навантажувальних робіт, внутрішні перевезення, експортне мито, митний збір, податки, однак із незрозумілих мотивів зазначає, що у документах про транспорті витрати відсутні відомості про включення перелічених складових до митної вартості товару.
Проте, суд першої інстанції звернув увагу відповідача, що у транспортних документах позивача і не могло бути зазначено відомостей про оплату навантажувальних робіт, внутрішні перевезення, експортне мито, митний збір, податки, оскільки такі витрати покладаються виключно на продавця згідно умов поставки FCA (Франко перевізник), що також узгоджується із умовами контракту від 15.11.2022 №15/11.
Стосовно посилань відповідача у оскаржуваному рішенні на копію митної декларації країни відправлення від 20.12.2023 року №23341300ЕХО01026027, в якій містяться посилання на е-фактуру від 20.12.2023 №23153097211086048794276 та №7400670242, які не надано до митного оформлення, то суд зазначає, що позивач не здійснював оформлення і подачу експортної декларації митним органам Туреччини, не брав участь у формуванні пакету документів, які додавалися, а лише отримав копію експортної митної декларації від продавця після її схвалення митними органами Туреччини і, відповідно, не може нести відповідальності за правильність та зміст митної декларації, що оформлювалася продавцем.
Крім того, копія митної декларації країни відправлення не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів.
При цьому, у оскаржуваному рішенні митним органом не обґрунтовано, яким чином відомості митної декларації країни відправлення, в тому числі посилання на е-фактуру від 20.12.2023 №23153097211086048794276 та №7400670242, можуть вплинути на правильність обчислення складових заявленої митної вартості товару.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач безпідставно здійснив коригування митної вартості товару прийнятим рішенням №UA408000/2023/000767/2 від 29.12.2023, оскільки подані декларантом документи належним чином підтверджували числові значення складових заявленої митної вартості товару.
Отже, за наведених вище мотивів, рішення про коригування митної вартості №UA408000/2023/000767/2 від 29.12.2023 не можна вважати правомірними, а тому суд першої інстанції вбачає підстави для його скасування.
Зважаючи на протиправність оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, наявні підстави й для скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №23UA408020/2023/002470 від 29.12.2023.
Колегія суддів, в межах ч.1 ст.308 КАС України, погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.1 ст.246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Як передбачено ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.1, 2 ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Як передбачено ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з ч.6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Отже, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Зі змісту розділу ІІІ (Митна вартість товарів та методи її визначення) МК України вбачається, що в аспекті реалізації процедур з визначення митної вартості товарів, ключову роль відіграє принцип обґрунтованості.
Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при : а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.
Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Отже, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах 09.07.2020 по справі №804/5445/17, від 31.06.2020 по справі №809/1858/16, від 15.02.2022 по справі №826/12901/17, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.
Як встановлено з матеріалів справи, у митній декларації позивача митну вартість задекларованого товару було визначено декларантом за основним методом.
Також, позивачем надано пакет документів, а саме: рахунок-фактура (інвойс) від 20.12.2023 №EXP2023000000386; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товару від 15.11.2022 №15/11; автотранспортна накладна CMR А№001285 від 20.12.2023 (а.с. 47-48); сертифікат про походження товару №Z0997646 від 20.12.2023 (а.с. 52); рахунок на оплату №24 від 26.12.2023 (а.с. 59); додатки до контракту №2 від 03.08.2023, №3 від 30.08.2023 та №4 від 11.09.2023 (а.с. 64-67); митна декларація країни відправлення від 20.12.2023 №23341300ЕХО01026027 (а.с. 78); довідка про транспортні витрати №8 від 26.12.2023 (а.с. 60) та пакувальний лист від 20.12.2023 (а.с. 45) та інші.
Згідно з ст.57 МК України встановлено перелік методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Згідно з ч.2 ст.58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом.
Відповідно до ч.4-5 ст.58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Статтею 64 МК України передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Відповідно до ч.2 ст.7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947), оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.(*) b) Під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або i) з порівнюваними кількостями, або ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.(*) c) Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту b) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.
Згідно з приміткою 4 до пункту 2 статті 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі формулювання підпунктів a і b дозволяє стороні визначати вартість для митних цілей єдиним способом чи то (1) на базі цін, які певний експортер встановлює за імпортований товар, чи (2) на базі загального рівня цін на подібний товар.
Відповідно до положень Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року первинною основою для митної вартості за цією Угодою є контрактна вартість, визначена в статті 1. Статтю 1 необхідно розглядати разом зі статтею 8, яка передбачає, inter alia, коригування ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті у випадках, коли певні конкретні елементи, які вважаються такими, що формують частину вартості для митних цілей, припадають на покупця, але не включені до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані товари.
Згідно з ч.1, 2 Приміток до статті 7 вказаної Угоди митні вартості, визначені згідно з положеннями статті 7, повинні настільки, наскільки можливо, ґрунтуватися на раніше визначених митних вартостях. Методи оцінювання, які мають використовуватися згідно зі статтею 6, повинні бути методами, викладеними в статтях 1 - 6, проте обґрунтована гнучкість у застосуванні таких методів відповідатиме цілям та положенням статті 7.
Відповідно до п.7 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11 вересня 2015 року №689, при перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару.
Колегія суддів зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку з цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.
В свою чергу, враховуючи застосування основного методу визначення митної вартості відповідно до ч.4 ст.58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України - є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Відповідно до ч.10 ст.58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, серед інших: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту , порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів. Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (ч. 9 ст. 58 МКУ).
Так, підставою для невизнання заявленої позивачем вартості імпортованого товару, який було задекларовано митною декларацію слугувало не підтвердження комплектності товару, домовленості поставки товару частинами, а також суперечність у вагових характеристиках товару згідно поданих документів.
Однак, за умовами укладеного контракту № 15/11 від 15.11.2022 товар поставляється в асортименті, за цінами та у кількості, що обумовлені Фактурою, яка є невід`ємною частиною Контракту (п.п. 1.2. Контракту), товар поставляється частинами відповідно до домовленостей сторін (п. 4 Контракту).
Тобто, сторони договору погодилися на певний «правовий люфт» щодо визначення якісного та кількісного критерію документального підтвердження асортименту, ціни та кількості товару, який закуповується та поставляється.
При цьому, у даному випадку митний орган не розмежовує умови господарських правовідносин між контрагентами по договору та умовами розмитнення імпортованих товарів, а тому відсутність вказаних документів, або ж їх певні недоліки не можуть безумовно свідчити про невірність зазначення позивачем митної вартості товарів.
Водночас, ч. 2 ст. 53 МК України визначено те, які документи є такими, що підтверджують митну вартість товарів. Серед зазначених у вказаній статті документів, не зазначено пакувальних та вагових листів, як таких, які підтверджують митну вартість товарів, а тому їх відсутність не може безумовно свідчить про невірність зазначення позивачем митної вартості товарів.
Також, посилання контролюючого органу, як на підставу для невизнання заявленої позивачем вартості імпортованого товару, який було задекларовано митними деклараціями, а саме, не підтвердження витрат на перевезення товару, спростовується наданими під час митного оформлення первинними документами, зокрема, довідками про транспортно-експедиційні послуги та виставленими рахунками на оплату таких послуг. Вказані документи є достатніми для підтвердження витрат понесених на перевезення товару.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №803/3649/15.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, зокрема, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (пункт 8).
При цьому, відповідачем не було повідомлено позивача, які саме числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, були відсутні.
Більше того, в оскаржуваному рішенні відповідач не спростував числові значення складових митної вартості імпортованого товару, що вказує на його невідповідність вимогам ч. 2 ст. 55 МК України.
Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи митного органу про те, що ним проводилися консультації із декларантом з метою визначення основи вартості товару, оскільки вважає, що формальне посилання відповідача в оспорюваних рішеннях на проведення консультацій із декларантом без фактичного їх проведення не може бути підтвердженням здійснення таких консультацій. Як зазначено вище, відповідач не конкретизував документи, які слід подати декларантом для підтвердження задекларованої митної вартості, що ставить під сумнів проведення таких консультацій взагалі.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2019 року у справі №810/1479/16 наголосив, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів обставин, про які зазначено вище, свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості оцінюваного товару.
За таких обставин, подані декларантом документи не викликають сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів. Водночас розбіжності, на які зіслався відповідач, спростовувалися наданими позивачем разом із деклараціями документами.
Враховуючи вище викладене, подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару та необхідності застосування резервного методу для підтвердження заявленої митної вартості, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставну відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та коригування митним органом митної вартості товару із застосуванням резервного методу визначення такої вартості.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.
Крім того, у апеляційній скарзі не зазначено жодної норми матеріального або процесуального права, яку порушив суд першої інстанції під час розгляду даної справи та обставини або доказу, якому суд першої інстанції не дослідив чи не надав належної оцінки.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.
Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає, що в своїй сукупності вони не спростовують висновки суду першої інстанції та не спростовують достовірність наданої позивачем інформації.
З урахуванням вказаного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно зазначено, що митний орган не довів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надані достатні докази, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору.
Також, ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).
Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення адміністративного позову.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Чернівецької митниці залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Смілянець Е. С.    Полотнянко Ю.П.