ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року	Львів	Справа № 140/5429/25 пров. № А/857/41112/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Носа С. П.	

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “АРГОС” на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року у справі № 140/5429/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “АРГОС” до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, 
місце ухвалення судового рішення 	м.Луцьк	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження 	
суддя у І інстанції	Ксензюк А.Я.	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	

ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Товариство з обмеженою відповідальністю «Аргос» звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» №0334530706 від 05.12.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 2021 по 2023 роки відсутній договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером: 340690038 або 0710100000:34:069:0038 між позивачем та Луцькою міською радою через його не укладення.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року у справі № 140/5429/25 у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргос» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення- відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що право оренди земельної ділянки площею 3309 м.кв. за адресою м. Луцьк, вул. Рівненська, 76а (кадастровий номер 340690038 або 0710100000:34:069:0038) у ТОВ «Аргос» було припинено 02.10.2012, а об`єкт нерухомого майна - склад паливно-мастильних матеріалів /Т-1/ пл. 10.5 кв.м. реєстраційний номер: 11034771 за адресою м. Луцьк, вул. Рівненська, 76а вибув з власності ТОВ «Аргос» ще 08.07.2010 р. Отже відсутні підстави для нарахування орендної плати за користування земельною ділянкою.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Про розгляд апеляційної скарги відповідач та позивач повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду доказів повернення земельної ділянки (акт приймання-передачі, тощо) від позивача до орендодавця (Луцької міської ради) після закінчення строку договору від 04.09.2007, на який його було укладено.
Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору найму обумовлені й статтею 764 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Враховуючи норми чинного законодавства, якщо платник продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди та не отримав письмового заперечення від орендодавця щодо використання земельної ділянки, то договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Таким чином, земельна ділянка за адресою: вул. Рівненській, 76-А у м. Луцьку, протягом 2021-2023 років не була повернута Орендодавцеві та продовжувала знаходитися у користуванні позивача.
Таким чином, на підставі вимог податкового законодавства, суд вважає, що позивач повинен сплачувати орендну плату за земельну ділянку державної або комунальної власності до розірвання Договору та повернення орендодавцеві земельної ділянки.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі повідомлення, виданого Головним управлінням ДПС у Волинській області від 16.09.2024 № 978 та службової записки управління оподаткування юридичних осіб від 05.01.2024 № 80/03-20-04-07-04 про виявлені ризики мінімізації податкових зобов`язань з плати за орендну плату за землю з юридичних осіб від 16.09.2024 № 3179-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Аргос», відповідачем проведена позапланова невиїзна документальна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «Аргос» з питань дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні земельного податку за 2021-2023 роки та складено акт перевірки від 30.10.2024 №30342/07-06/20121705 від 30.10.2024.
Вказаною перевіркою встановлено порушення, а саме п. 288.1. 288.2, 288.3, 288.4, 288.5, ст. 288, ст. 289. п.44.1, п. 44.3 ст.44 Податкового кодексу України, чим занижено орендну плату за землю з юридичних осіб (Прилуцька ОТГ ) на загальну суму 8416,74 грн, в т.ч за 2021 рік - в сумі 8416,74 грн; (м. Луцьк) на загальну суму - 1181258,15 грн, в т.ч. за 2021 - 351042,54 грн, 2022 - 386146.79 грн, 2023 - 444068,82 грн; (Колківська ОТГ) на загальну суму 14569,99 грн, в т.ч. за 2021 - 1061,11 грн, 2022 - 6283,20 грн, 2023 рік - 7225,68 грн, занижено земельного податку в сумі 160622,48 грн, в т.ч. 2021 - 66192,31 грн, 2022 - 72811,53 грн, 2023 - 21618,64 грн.
На підставі вищезазначеного акту перевірки Головним управлінням ДПС у Волинській області винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення форма «Р» від 05.12.2024 № 0334530706, яким збільшено податкове зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб на суму 1 299 383,96 грн., з яких 1181258,15 грн. за основним зобов`язаннями, та 118125,81 грн. за фінансовими (штрафними санкціями).
Позивач, не погоджуючись із податковим повідомлення-рішенням, звернувся до суду із цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно п.п.16.1.3, 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, а також передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно із приписами п.36.1, п.36.2 ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.
Відповідно до п.49.2. ст.49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.
Згідно із п.54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
За приписами п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пунктом 56.11 ст.56 ПК України визначено, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Згідно п. 54.3. ст. 54 ПК країни контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо:
54.3.1. платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;
54.3.2. дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;
54.3.3. згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;
54.3.5. дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.
Пунктом 269.1 ст. 269 ПК України установлено, що платниками плати за землю є:
269.1.1. платники земельного податку:
269.1.1.1. власники земельних ділянок, земельних часток (паїв);
269.1.1.2. землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування;
269.1.2. платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.
Відповідно до п.270.1 ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування платою за землю є:
270.1.1. об`єкти оподаткування земельним податком:
270.1.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності;
270.1.1.2. земельні частки (паї), які перебувають у власності;
270.1.1.3. земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування;
270.1.2. об`єкти оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.
288.1. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики (п.288.1 ст. 288 ПК України).
Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім випадків консервації таких земельних ділянок або визнання земельних ділянок забрудненими (потенційно забрудненими) вибухонебезпечними предметами)(п.288.4. ст.288 ПК України).
Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:
288.5.1. не може бути меншою за розмір земельного податку:
для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;
для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області;
288.5.2. не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
288.5.3. може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.
288.5.4. для пасовищ у населених пунктах, яким надано статус гірських, не може перевищувати розміру земельного податку.
288.5.5. для баз олімпійської, паралімпійської та дефлімпійської підготовки, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України, не може перевищувати 0,1 відсотка нормативної грошової оцінки.
288.5.6. для акціонерного товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства і є його правонаступником, за землі сільськогосподарського призначення, передані в оренду відповідно до статті 120-1 Земельного кодексу України, - не менше 12 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а якщо нормативну грошову оцінку земельної ділянки не проведено - не менше 12 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або області (п.288.5 ст. 288 ПК України).
Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:
Кi = І:100,
де І - індекс споживчих цін за попередній рік.
У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок (ст.289 ПК України).
Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
За приведених положень законодавства орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп.14.1.136. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України). Подібне визначення міститься й у ст.21 Закону «Про оренду землі».
Статтею 286 Податкового кодексу України врегульовано порядок обчислення плати за землю. Підставою для нарахування земельного податку є: 
а) дані державного земельного кадастру; дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; 
в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю); 
г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї); 
ґ) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв); 
д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї);
е) дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку(п. 286.1 ст. 286).
Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі (п. 286.2 ст. 286).
За змістом акту документальної позапланової перевірки від 30.10.2024 року позивачем занижено податкове зобов`язання з орендної плати за землю з юридичних осіб:
1) по земельній ділянці площею 1,1196 га в селі Прилуцьке (Прилуцька ОТГ) за 2021 рік позивачем задекларовано до сплати 14859,94, натомість мало бути 23276,68 грн. Сума заниженого податку становить 8416, 74 грн;
2) по земельній ділянці площею 0.04 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , декларації за 2022 -2023 рік не подані. За 2021 рік подано декларацію на суму 4650,89 грн, натомість мало бути 5712 грн, сума заниження податку за 2021 рік становить 1061,11 грн; на суму 14569,99 грн. За 2022 рік сума заниження становить 6283,20 грн за 2023 рік сума заниження становить 7225,68 грн. Загальна сума заниженого податку по вказаній земельній ділянці за період 2021-2023рр становить 14569,99 грн;
3) по земельній ділянці площею 1018 м.кв., яка знаходиться за адресою вулиця Звязківців,1а місто Луцьк позивачем:
- за 2021 рік задекларовано 7542,45 грн, натомість мало бути 73734,76 (сума заниження за вказаний період становить 66192,31 грн;
- за 2022 рік задекларовано 8296,70 грн, натомість мало бути 81108,23 (сума заниження за вказаний період становить 72811,53 грн = НГО за м. кв. 724,31 х 1,1 коефіцієнт індексації 2021 року на площу1018 м.кв. х 10% ставки);
за 2023 рік (по 15.06.2023 року) задекларовано 9540,70грн, натомість мало бути 31159,34 (сума заниження за вказаний період становить 21618,64 грн);
Крім того, за висновками акту перевірки та поясненнями відповідача, відображеними у відзиві на позовну заяву та апеляційну скаргу, в ході проведеної перевірки позивача встановлено обставини з приводу заниження податкового зобов`язання з орендної плати за землю з юридичних осіб по земельній ділянці площею 0,3309 га з кадастровим номером 0710100000:34:069:0038, цільове призначення – для будівництва та обслуговування складських приміщень, яка знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Рівненська, буд. 76а за: 2021 рік – 351042,54 грн; за 2022 рік -386146,79 грн; за 2023 рік 444068,82 грн.
За наслідками приведених висновків, відповідачем винесено оскаржуване податкове повідомлення – рішення у тому числі №0334530706 від 05.12.2024 року на загальну суму 1299383,96 грн, у тому числі нараховано зобов`язання з орендної плати на суму 1181258,15 грн та штрафні санкції у сумі 118125,81 грн.
Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, затверджений наказом Міністерства фінансів №727 від 20.08.2015 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 р. за № 1300/27745 (в подальшому в тексті постанови іменовано – Порядок №727).
Відповідно до п. 3, п. 5 р. ІІ Порядку №727 акт документальної перевірки має містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного законодавства, законодавства з єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податкове, валютне та інше законодавство, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи).
Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.
Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.
За змістом п.п 1,2 п. 4 розділу ІІІ Порядку №727 описова частина акта (довідки) документальної перевірки складається так:
1) результати документальної перевірки дотримання податкового законодавства групуються за окремими видами податків, зборів відповідно до затвердженого плану (переліку питань) перевірки. У цій частині акта (довідки) документальної перевірки відображаються задекларовані платником податків у податковій та іншій звітності показники, результати перевірки цих показників та робиться відповідний запис щодо встановлення або невстановлення порушень. При цьому до акта (довідки) документальної перевірки у разі потреби додаються відповідні аналітичні таблиці. Крім того, наводяться дані про наявність та результати перевірки пільг, наданих відповідно до законів (код пільги, на яку суму і на який податок, збір отримано пільги з розбивкою за роками в межах звітних періодів, що перевіряються);
2) у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:
викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;
викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з первинними документами, бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;
зазначити інформацію щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документи та інформацію, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформацію щодо наявності пом`якшуючих обставин або обставин, що обтяжують або звільняють від фінансової відповідальності платника податків;
зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та/або бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;
у разі відсутності первинних документів, документів податкового та/або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів;
у разі отримання під час перевірки копій документів, які підтверджують факт виявленого порушення, про це робиться запис із відображенням підстав для їх отримання, а також переліку цих документів;
у разі відмови платника податків, посадових осіб платника податків (керівника платника податків або уповноважених ним осіб) надати документи та/або копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків, посадової особи платника податків, уповноваженої здійснювати від його імені юридичні дії, та переліку документів (копій документів), які йому запропоновано подати, факт складання такого акта відображається в акті (довідці) документальної перевірки;
у разі надання платником податків, посадовими особами платника податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою) посадовим особам контролюючого органу письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти надання таких пояснень необхідно відобразити в акті документальної перевірки.
Натомість названий акт перевірки та додаток № 1 до нього, який слугував підставою для ухвалення оскаржуваного повідомлення – рішення вказаним вимогам не відповідає, позаяк не містить: викладу змісту порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків; викладу змісту порушень (в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з первинними документами, бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; зазначення інформації щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документи та інформацію, яка підтверджує наявність вини платника податків); покликань на первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та/або бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.
Також вказаний акт перевірки та оскаржуване податкове повідомлення - рішення не містить жодних посилань на докази, які у статті 286 ПК України визначено у якості підстав для нарахування позивачу податкового зобов`язання з орендної плати на землю позивачу на певні земельні ділянки впродовж 2021-2023рр. 
Зокрема в акті перевірки відсутні:
-відомості державного земельного кадастру; дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю); рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), тощо; 
- дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї) в тому числі і на правах оренди;
- відомості про укладені та зареєстровані позивачем в установленому порядку договори оренди земельних ділянок, їх терміну дії та наявності обставин щодо пролонгації; 
- відомості про застосовані показники нормативної грошової оцінки землі, із посиланням на відповідні нормативні акти органу місцевого самоврядування до повноважень якого віднесено затвердження таких показників, які в свою чергу були взяті відповідачем для визначення позивачу розміру орендної плати за названі земельні ділянки впродовж 2021 -2023 рр;
- відомості щодо застосованого відповідачем коефіцієнту індексації із посиланням на відповідних нормативний акт, який затверджує його показники на відповідний календарний рік та відповідно передбачає таке застосування при визначенні розміру орендної плати за землю. 
Також названий акт перевірки не містить жодних фактів та обставин щодо змісту виявлених порушень та висновків з приводу заниження податкового зобов`язання з орендної плати за землю з юридичних осіб по земельній ділянці площею 0,3309 га з кадастровим номером 0710100000:34:069:0038, цільове призначення – для будівництва та обслуговування складських приміщень, яка знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Рівненська, буд. 76а за: 2021 рік – 351042,54 грн; за 2022 рік -386146,79 грн; за 2023 рік 444068,82 грн.
За відсутності вказаних відомостей акт перевірки є неповним та не дає можливості суду з`ясувати правомірність нарахування відповідачем обсягу податкового зобов`язання за оскаржуваним податковим повідомленням – рішенням. Наведене в свою чергу свідчить про порушення відповідачем вимог п. 3, п. 5 р. ІІ та пп. 1,2,4 р. ІІІ Порядку №727 від 20.08.2015 року.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору ч.2 ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Згідно п. 5 ст.77 КАС України суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
Отож колегія суддів зазначає, що суд не вправі перебирати на себе виконання не притаманних йому функцій та повноважень, віднесених до компетенції інших суб`єктів владних повноважень та усувати виявлені недоліки акту перевірки шляхом проведення додаткових заходів направлених на витребування від позивача усіх первинних документів, відповідних відомостей державних реєстрів, нормативних актів органу місцевого самоврядування, які стосуються нормативної грошової оцінки земель, запроваджених коефіцієнтів та фактичного здійснення замість відповідача перевірки таких документів з метою усунення виявлених недоліків названого акту перевірки. 
Розглядаючи адміністративний позов проти державного органу (суб`єкта владних повноважень), суд перевіряє оскаржуване рішення за критеріями, визначеними у ч. 2 ст. 2 КАС України. Зокрема, чи прийнято рішення: на підставі та у межах повноважень. обґрунтовано (з урахуванням усіх обставин), безсторонньо та добросовісно, пропорційно.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Натомість відповідачем, в ході розгляду справи в суді, вказані недоліки акту перевірки не усунув, жодних доказів в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України на підтвердження, викладених в акті перевірки висновків не надав та відповідно не довів належними доказами правомірності винесеного ним податкового повідомлення- рішення.
При цьому судом апеляційної інстанції ураховано, що за наявності виявлених недоліків про які йдеться вище, ДПС України, як орган який здійснює нагляд за діяльністю його територіальних органів не позбавлений можливості призначити відповідну перевірку з вказаного питання, позаяк суд апеляційної інстанції констатує порушення при складанні вказаного вище акту перевірки, наслідком чого є неможливость суду підтвердити правомірність нарахування відповідачем обсягу податкового зобов`язання за оскаржуваним податковим повідомленням – рішенням. Приведені відповідачем доводи, як в суді першої так і апеляційної інстанцій не усувають виявлених недоліків акту перевірки.
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а висновки відповідача та суду першої інстанції є такими, що зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи і такі обставин не можуть бути усунуті судом при розгляді апеляційної скарги з підстав відсутності достеменних доказів та відомостей, які б мали б бути надані відповідачем в порядку виконання ч. 2 ст. 77 КАС України. 
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати з прийняттям нового про задоволення позову.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “АРГОС” задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року у справі № 140/5429/25 скасувати.
Ухвалити постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “АРГОС” до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» №0334530706 від 05.12.2024 - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» №0334530706 від 05.12.2024 року.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “АРГОС” (адреса вул. Рівненська, 25, м.Луцьк, 43005 ЄДРПОУ 20121705) за рахунок бюджетного фінансування Головного управління ДПС у Волинській області (адреса Україна, 43027, Волинська обл., місто Луцьк(з), Київський майдан, будинок 4, ЄДРПОУ 44106679) судові витрати по сплаті судового збору 15592,61 грн за подання позовної заяви до суду першої інстанції та 23388,91 грн за подання апеляційної скарги. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос