154/4180/24
1-кп/154/208/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2026 року Володимирський міський суд Волинської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12024035510000244 від 30.05.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гірка Полонка, Луцького району Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, раніше не судимого,

-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.4 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-1Х від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан, який неодноразово безперервно продовжено та строк дії якого продовжено станом на момент підписання обвинувального акту. 
Відповідно до наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 24.02.2024 №73-РС солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_4 з 13.06.2024 призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до вимог ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров?я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню. Кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов?язаний неухильно додержуватись Конституції та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов?язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України. 
Однак, солдат ОСОБА_4 , під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.
Так, ОСОБА_4 26.05.2024 о 10:14, перебуваючи в кімнаті АДРЕСА_2 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, використовуючи мобільний телефон «ULEFONE», належний ОСОБА_6 із вставленою сім-карткою оператора мобільного зв?язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 з доступом до мережі Інтернет, на якому знаходився електронний платіжний засіб «Приват24», із банківської картки останнього № НОМЕР_2 , відкритої в АТ КБ «Приватбанк», здійснив переказ належних ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 10 150,00 гривень, на банківську картку № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_4 , який за усною домовленістю з потерпілим повинен був обготівкувати грошові кошти в сумі 10 150,00 гривень в банкоматі та повернути їх потерпілому, однак останній грошові кошти потерпілому не повернув та розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 майнову шкоду на вказану суму.
Крім того, ОСОБА_4 26.05.2024 о 16:50, перебуваючи в кімнаті АДРЕСА_2 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, повторно, таємно викрав грошові кошти ОСОБА_6 в розмірі 8000,00 гривень, які самостійно, без дозволу потерпілого ОСОБА_6 , перерахував з банківського рахунку № НОМЕР_2 , використовуючи мобільний телефон «ULEFONE» належний ОСОБА_7 із вставленою сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 з доступом до мережі Інтернет, на якому знаходився електронний платіжний засіб «Приват24», на банківську картку № НОМЕР_4 , відкриту на ім`я ОСОБА_4 та в подальшому розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 майнову шкоду на вказану суму.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень визнав повністю, пояснив про обставини їх вчинення, які є аналогічними тим, що викладені в обвинувальному акті, не оспорював їх. У скоєному щиро каявся, просив суворо не карати та не позбавляти його свободи.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4  визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень повністю, сторони не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються.
Отже, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю встановлена в ході судового розгляду, і його дії правильно кваліфіковані: за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), та за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану. 
Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у повному визнанні вини та щиросердному розкаянні, відшкодуванні потерпілому завданої шкоди, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, має статус учасника бойових дій, у лікаря-нарколога на обліку не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання канабіоїдів, синдром залежності. Емоційно-нестабільний розлад особистості, імпульсивний тип, помірно виражений». 
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №309 від 23.10.2024 у ОСОБА_4 виявлялися в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого йому правопорушення ознаки емоційно-нестабільного розладу особистості, імпульсивний тип, помірно виражений, стан нестійкої компенсації, обтяженого психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання канабіоїдів та амфетаміну із синдромом залежності. Однак, ступінь змін зі сторони психіки не така, що позбавляла його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. У ОСОБА_8 виявляються в даний час ознаки емоційно-нестабільного розладу особистості, імпульсивний тип, помірно виражений, стан нестійкої компенсації, обтяженого психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання канабіоїдів та амфетаміну із синдромом залежності. Однак, ступінь змін зі сторони психіки не така, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Примінення примусових заходів медичного характеру він в даний час не потребує. ОСОБА_4 не є небезпечним внаслідок свого психічного стану для самого себе та інших осіб. 
Як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст.66 КК України, визнає його щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
З урахування вищевикладеного, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, а саме: за ч.1 ст.190 КК України - у виді пробаційного нагляду; за ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі. 
Остаточне покарання ОСОБА_4 слід визначити на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
На підставі ст.75 КК України, суд, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного та інші обставини справи, вважає необхідним звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання призначеного за цим вироком з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, встановленого судом, не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Таке покарання на думку суду відповідатиме принципам законності, справедливості, індивідуалізації покарання та вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
Цивільний позов не заявлено, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався. 
Питання про речові докази підлягає вирішенню судом відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд, 

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання:
- за ч.1 ст.190 КК України - у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки;
- за ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень,шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити  ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. 
На підставі ст.75,76 КК України  ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання призначеного за цим вироком з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Речовий доказ по справі: мобільний телефон марки «Ulefone» із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» - залишити за належністю потерпілому ОСОБА_6 . 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Володимирський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Головуючий ОСОБА_1