ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/14657/23
Провадження № 22-ц/820/1863/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І., 
секретар судового засідання Плінська І.П.,
з участю представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Хмельницької міської ради, треті особи Головне управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, ОСОБА_3 , про скасування рішення, визнання недійсним державного акта та скасування державної реєстрації земельної ділянки, припинення права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Павловської А.А. від 18 червня 2025 року.

 
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд -

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_1 , звертаюсь з цим позовом до відповідачів, вказувала, що рішенням Хмельницької міської ради №41 від 21.05.2003 року їй передано у власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 . 15.07.2003 року їй видано державний акт серії ХМ №013101 про право власності на вказану земельну ділянку.
25.04.2007 року рішенням Хмельницької міської ради №27 (з урахуванням змін, внесених рішенням Хмельницької міської ради №21 від 27.12.2007) ОСОБА_2 надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення ділянки площею 0,1110 га по АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства.
Рішенням дев`ятнадцятої сесії Хмельницької міської ради №34 від 06.08.2008 року ОСОБА_2 передано у власність вказану земельну ділянку площею 0,1110 га по АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 6810100000:11:002:0129), а 06.04.2009 року йому видано державний акт серії ЯЗ №260092.
Вважала, що рішення Хмельницької міської ради №34 від 06.08.2008 року прийнято з порушенням закону, оскільки ділянка ОСОБА_2 частково накладається на її земельну ділянку площею 0,1 га, яка належить їй на підставі державного акта від 15.07.2003 року. Проект землеустрою ОСОБА_2 виготовлений без погодження меж земельної ділянки з нею як суміжною землевласницею.
На підтвердження цих обставин ОСОБА_1 посилається на висновок експерта ОСОБА_4 щодо накладення земельних ділянок сторін. 
Тому позивачка просила скасувати рішення дев`ятнадцятої сесії Хмельницької міської ради № 34 від 06 серпня 2008 року «Про приватизацію земельних ділянок громадянам, про внесення змін до рішень виконавчого комітету, міської ради та втрату чинності п. 28 додатку 1 розпорядження адміністрації міської ради від 24.12.1993р. №2898» - в частині передачі ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,1110 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для ведення особистого селянського господарства;
визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 260092, виданий 06.04.2009 року на ім`я ОСОБА_2 ;
скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1110 га з кадастровим номером 6810100000:11:002:0129, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для ведення особистого селянського господарства, припинивши право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2025 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Хмельницької міської ради (треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_3 ) про скасування рішення, визнання недійсним державного акта та скасування державної реєстрації земельної ділянки, припинення права власності відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 50000 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2025 року як незаконне, а позов задовольнити. На думку апелянтки, суд першої інстанції не дав належної оцінки представленим нею доказам, порушив принципи змагальності сторін та фактично обґрунтував рішення припущеннями, які не підтверджені жодними належними доказами.
Не враховано, що рішенням Хмельницької міської ради №41 ще 21.05.2003 року їй передано у власність земельну ділянку площею 0,1 га по АДРЕСА_1 , а 15.07.2003 року видано державний акт серії ХМ №013101. Земельна ділянка по АДРЕСА_2 (кадастровий номер 6810100000:11:002:0129) сформована та передана у власність ОСОБА_2 пізніше, рішенням міської ради №34 від 06.08.2008 року, при цьому ця ділянка частково накладається на її землю. 
Відомості про належну позивачці земельну ділянку у розробленій ТОВ «Кайлас-К» технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі повністю відповідали конфігурації, площі та місцезнаходженню ділянки згідно державного акта ХМ №013101. При цьому 14.02.2023 року позивачці відмовлено у державній реєстрації вказаної земельної ділянки з підстав накладення ділянки ОСОБА_2 , кадастровий номер 6810100000:11:002:0129, площа співпадає на 19,9153 %.
Факт накладення ділянок та порушення її права підтверджується також висновком судового експерта Арашина О.Л., яким встановлено накладення ділянок площею 0,0199 га. Суд першої інстанції не дав належної оцінки цьому висновку експерта, з надуманих мотивів відхилив його, хоча цей висновок відповідає вимогам законодавства і ґрунтується на належному дослідженні матеріалів, експерт двічі виїздив на місце. Натомість суд прийняв до уваги висновок експерта Кришталя В.О., який по суті є повідомленням про неможливість надання відповіді на поставлені питання і ґрунтується на некоректних вихідних даних і не спростовує накладення ділянок.
Також суд не врахував встановлені у дослідницькій частині висновку експерта Власюка В.В. обставини щодо місцезнаходження ділянки позивачки та накладення на неї спірної ділянки відповідача.
ОСОБА_1 дізналася про порушення свого права лише тоді, коли отримала відмову у внесенні відомостей про ділянку до Державного земельного кадастру на підставі належної техдокументації із землеустрою ТОВ «Кайлас-К», а отже, цей позов заявлено в межах позовної давності, перебіг якої розпочався з 14.02.2023 року, часу відмови їй у державній реєстрації земельної ділянки з підстав накладення ділянки відповідача. Жодних доказів, що їй стало відомо про накладення ділянок раніше, відповідачі не надали. Вважає, що обрані нею способи захисту її порушеного права є належними та ефективними, оскільки забезпечать відновлення порушеного права. 

У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін як законне та обґрунтоване. Позивачка неодноразово (у 2016, 2019, 2020 роках) подавала до суду ідентичні позови з тими ж вимогами та обставинами, після чого сама ж клопотала про залишення їх без розгляду, тому суд правильно вказав, що така поведінка свідчить про зловживання нею процесуальним правом. Факт звернення до суду з попередніми аналогічними позовами свідчить про те, що позивачка дізналася про порушення свого права у 2016 році, тож цей позов пред`явлено з пропуском позовної давності.
Земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є суміжними, що підтверджено даними їх державних актів. Між їх ділянками знаходяться землі міської ради, тому жодного накладення ділянок та порушення прав позивачки немає, погодження меж з нею при відводі ділянки відповідачу не було потрібне. 
Техдокументація із землеустрою, виготовлена на замовлення ОСОБА_1 , містить суттєві невідповідності: у державному акті її ділянка межує з вулицею Катіонівською, тоді як у графічних матеріалах документації – із землями міської ради. Крім того, позивачка фактично користується частиною земель міської ради (близько 0,05 га), де самочинно збудувала гараж. Саме цією невідповідністю обумовлена відмова кадастрового реєстратора у реєстрації.
Висновок експерта ОСОБА_4 , на який посилається апелянтка, не є належним та допустимим доказом – його виконано не на підставі ухвали суду, а на замовлення позивачки. Експерт досліджував лише земельну ділянку ОСОБА_1 , але зробив висновки щодо ділянки ОСОБА_2 , яка не була об`єктом експертизи. Експерт визначав місце розташування ділянки ОСОБА_1 орієнтовно, прив`язуючи її до землі сусіднього власника ОСОБА_3 , не перевіряючи відповідність його фактичного користування правовстановлюючим документам. Окрім того, експерт вийшов за межі компетенції, зробивши правовий аналіз і висновки, що не є предметом земельно-технічної експертизи.
Вважає, що належними та допустимими доказами є висновки судових експертів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Вони вказали про відсутність достатніх даних для точного визначення меж ділянки ОСОБА_1 . Висновок ОСОБА_6 узгоджується з іншими доказами, виконаний у встановленому порядку, оплачений відповідачем і не викликає сумнівів у його об`єктивності.

У відзиві Хмельницька міська рада просить відхилити апеляційну скаргу як безпідставну, а рішення суду залишити без змін.
Позовні вимоги, які ґрунтуються на нібито накладенні земельних ділянок сторін, не підтверджені належними доказами. Позивачка не надала допустимих доказів щодо місцезнаходження своєї ділянки відповідно до державного акта.
Висновок експерта ОСОБА_4 не є судовою експертизою, а приватним експертним дослідженням, замовленим самою ж позивачкою. Крім того, висновок ґрунтується на орієнтовних даних, опрацьовує лише фрагменти документації, а також містить значні похибки, які перевищують допустимі норми. Загалом цей документ не є достовірним доказом факту порушення прав позивачки.
Всі дії Хмельницької міської ради під час процедури передачі земельної ділянки ОСОБА_2 правомірні. В процесі відведення ділянки дотримано всі вимоги законодавства, зокрема, проведено погодження меж із суміжними землевласниками, що підтверджено наявними підписами на кадастровому плані. На той час земельна ділянка позивачки не межувала з ділянкою ОСОБА_2 , і жодних підстав для відмови у наданні ділянки ОСОБА_2 не було.

В засіданні апеляційного суду представниця апелянтки підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.
Представники відповідачів просили апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, у зв`язку з чим рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Так, встановлено, що рішенням Хмельницької міської ради №41 від 21.05.2003 року  ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 . На підставі цього рішення їй видано державний акт серії ХМ №013101 від 15.07.2003 року про право власності на вказану земельну ділянку.
Рішенням Хмельницької міської ради № 34 від 06.08.2008 року ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 площею 1110 кв.м, кадастровий номер 6810100000:11:002:0129. 
На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯЗ № 260092 від 06.04.2009 року. Опис меж земельної ділянки: від А до Б - землі ОСОБА_2 , від Б до В - землі міської ради, від В до Г - землі ОСОБА_7 , від Г до Д - землі міської ради, від Д до А - землі ОСОБА_3 
ОСОБА_1 неодноразово намагалася присвоїти кадастровий номер своїй земельній ділянці, однак їй в цьому відмовлено кадастровим реєстратором з підстав перебування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки.
Рішенням № РВ-6800523472019 від 20.08.2019 року позивачці відмовлено у державній реєстрації її земельної ділянки (на підставі виготовленої ТОВ «Діоріт Плюс 1» техдокументації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,10 га) з підстав знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки 6810100000:11:002:0129, площа співпадає на 15,1271 %.
Рішенням № РВ-2600025632023 від 14.02.2023 року позивачці відмовлено у державній реєстрації її земельної ділянки (на підставі виготовленої ТОВ «Кайлас-К» техдокументації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,10 га) з підстав знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки 6810100000:11:002:0129, площа співпадає на 19,9153 %.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела достатніми та допустимими доказами порушення її права відповідачем. Земельна ділянка позивачки не межує з земельною ділянкою ОСОБА_2 , оскільки в його державному акті позивачка не зазначена суміжним землекористувачем, хоча набула свою земельну ділянку у власність раніше. Тому доводи позивачки про недотримання вимог закону щодо погодження межі відповідачеві при набутті ним земельної ділянки у власність є необґрунтованими. Конфігурація фактично зайнятої нею ділянки не відповідає тій, яка зображена в її державному акті. Судові експерти встановили, що в справі недостатньо даних щодо знаходження земельної ділянки позивачки згідно її державного акту. 

Проте з цими висновками не можна погодитися, зважаючи на таке.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
За статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.ч. 1-2 статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Відповідно до частин 1, 7, 8, 12 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. 
Винесення в натурі (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.
Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Згідно з ч.2 Розділу YII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. 
За частиною 5 статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
За змістом ч.6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини, є підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки.

Суд першої інстанції правильно констатував, що ключова обставина, яка підлягала доказуванню в цій справі, це визначення меж земельної ділянки позивачки, яка сформована у 2003 році, без присвоєння їй кадастрового номера, з метою з`ясування, чи існує накладення земельних ділянок сторін.
Відповідно до ч.1 ст. 107 ЗК України в редакції, чинній на час видачі державного акта позивачці, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.
Згідно статті 1 Закону України «Про землеустрій» в редакції, чинній на час видачі державного акта, документація із землеустрою - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.
Державний акт серії ХМ №013101 від 15.07.2003 року про право власності на земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 видано позивачці на підставі Технічного звіту по інвентаризації земельної ділянки та виготовленню технічної документації для складання державного акту на право приватної власності на землю гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , який виготовлений в 2002 році державним підприємством «Земельно-кадастрове бюро».
На час розроблення вказаної документації Закон України «Про землеустрій» ще не був прийнятий.
Згідно чинної на час розроблення Технічного звіту та видачі державного акту ОСОБА_1 . Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року N 43 (пункт 1.12), складання державного акту на право власності на землю, при передачі або наданні земельних ділянок громадянам проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.
При цьому, згідно пункту 1.16 вказаної Інструкції технічна документація зі складання державного акта на право власності на землю включає, зокрема, кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки.
В порушення пункту 1.16 Інструкції Технічний звіт по інвентаризації земельної ділянки та виготовленню технічної документації для складання державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_1 не містить ні відомості обробки теодолітного ходу, ні координати поворотних точок меж земельної ділянки, що виключає можливість точного встановлення меж земельної ділянки. 
В державному акті на право власності на земельну ділянку також відсутні геодезичні дані, мінімально необхідні для визначення меж земельної ділянки.
Визначення меж земельної ділянки позивачки та встановлення накладення земельних ділянок сторін потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити вказані обставини неможливо.
Тому на підтвердження обставин, на які позивачка посилалася в обґрунтування позову (щодо накладення земельної ділянки відповідача на її ділянку), остання подала замовлений нею висновок експерта ОСОБА_4 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 76/10.7/2023 від 28.06.2023 року. 
Також за клопотанням сторони відповідача ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 31.10.2024 року призначено з цих же питань (визначення меж земельної ділянки позивачки та наявність чи відсутність накладення земельних ділянок сторін) судову земельно-технічну експертизу, виконання якої доручено судовому експерту ОСОБА_6 . 
Згідно висновку за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 25.03.2025 року № 2/03/25 експерт Кришталь В.О. повідомив про неможливість надання відповіді на питання щодо визначення місця розташування земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 згідно державного акту ХМ № 013101 на право власності на земельну ділянку, а також щодо накладення цієї земельної ділянки ОСОБА_1 на земельну ділянку ОСОБА_2 , кадастровий № 6810100000:11:002:0129, що знаходиться з адресою: АДРЕСА_2 та належить йому на праві власності згідно державного акту ЯЗ №260092.

За змістом ч.ч.1-2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з ч.ч.1-2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд першої інстанції в порушення ст. 89 ЦПК України не дав належної та обґрунтованої оцінки належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також не оцінив достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності.

Так, суд відхилив та не врахував при вирішенні спору висновок експерта ОСОБА_4 , «оскільки він суперечить зібраним у справі доказам, виконаний на основі обмеженого кола матеріалів, без виїзду судового експерта на місцевість та безпосереднього дослідження земельних ділянок, без участі сторін та містить взаємовиключні твердження щодо ходу дослідження, що призводить лише до орієнтовних, а не точних висновків по суті поставленого перед експертом питання».
Проте з такою оцінкою вказаного висновку експерта не можна погодитися. 
Так, висновок експертизи № 76/10.7/2023 від 28.06.2023 року складено атестованим судовим експертом Арашиним О.Л., на замовлення позивачки для подання до суду в цій справі відповідно до ст. 106 ЦПК України, експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України (а.с.89-103, том 4).
Згідно цього висновку, враховуючи відсутність межових знаків та необхідних геодезичних даних в державному акті та в технічній документації, однозначно визначити межі земельної ділянки позивачки згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХМ N? 013101 від 15.07.2003 року немає можливості.
Тому експертом виконано прив?язку до місцевості меж земельної ділянки ОСОБА_1 за наявними вихідними даними з урахуванням твердих ознак на місцевості – ним використано наявні на кадастровому плані земельної ділянки, що є частиною Технічного звіту ОСОБА_1 , позначення розташування сусіднього капітального житлового будинку ОСОБА_3 по АДРЕСА_3 та огорож між ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (9 опорних точок), які існували на місцевості на момент складання державного акту, та збереглися до цього часу.
За результатами суміщення растрового зображення та результатів геодезичної зйомки, прив`язки растрового зображення кадастрового плану до системи координат створена цифрова модель та визначено орієнтовне місце розташування земельної ділянки позивачки ОСОБА_1 згідно її державного акта.
Після співставлення земельних ділянок сторін згідно збірного кадастрового плану (рис.23) встановлено орієнтовну площу накладення земельної ділянки з кадастровим номером 6810100000:11:002:0129, яка належить на праві власності ОСОБА_2 (по координатах Публічної кадастрової карти), на земельну ділянку, що належить на праві власності ОСОБА_1 відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХМ N? 013101 від 15.07.2003 року, що складає 0,0199 га. 
Такий спосіб відновлення меж земельної ділянки відповідає нормам пункту 3.8 Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500, затвердженої наказом Укргеодезкартографії від 09.04.1998 N? 56, за яким вибрані в натурі місця для закладання геодезичних пунктів закріплюють тимчасовими знаками кілками, металевими штирями, обкопуванням тощо) і на них складають абриси з прив?язкою до постійних предметів місцевості не менше ніж трьома промірами, а також Розділу 4 Методичних рекомендацій по організації і проведенню судово-будівельних експертиз з приводу порушення меж суміжного землекористування, за якими прив?язка меж земельної ділянки здійснюється до постійно існуючих твердих предметів на місцевості.
Як вбачається зі змісту висновку експерта ОСОБА_4 , обстеження на місцевості земельної ділянки ОСОБА_1 з проведенням топографо-геодезичної зйомки території здійснено експертом 11.10.2022 року, що спростовує твердження суду про виконання експертизи без виїзду судового експерта на місцевість та безпосереднього дослідження земельних ділянок.
При цьому земельна ділянка ОСОБА_2 дійсно не обстежувалася в натурі, оскільки фактичні її межі в рамках даної експертизи дослідженню не підлягали.

Суд першої інстанції також дослідив, проте не дав належної оцінки висновку експерта Власюка В.В. № 817/020 від 26.04.2021 року, виконаного у іншій справі № 686/6990/20. Так, судом наведено висновки, які не стосуються суті цього спору (оскільки встановлено накладення ділянки ОСОБА_2 , кадастровий номер 6810100000:11:002:0129, на земельну ділянку ОСОБА_1 відповідно до розробленої ПП «Діоріт Плюс 1» технічної документації із землеустрою встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, хоча ця техдокументація не є належною землевпорядною документацією для відновлення меж і не відповідає розташуванню та конфігурації меж цієї земельної ділянки згідно технічного звіту по інвентаризації земельної ділянки та виготовленню технічної документації для складання державного акту на право приватної власності на землю, розробленому ДП «Земельно-кадастрове бюро» Хмельницького міського відділу земельних ресурсів у 2002 році).
Водночас, не враховано, що експерт ОСОБА_5 , застосувавши той же метод, що й експерт Арашин О.Л. у висновку експертизи № 76/10.7/2023 від 28.06.2023 року (аркуші 11-12 висновку експертизи, а.с.127-141, том 4), встановив розташування меж земельної ділянки позивачки відповідно до технічного звіту по інвентаризації земельної ділянки та виготовленню технічної документації для складання державного акту на право приватної власності на землю гр. ОСОБА_1 , виготовлений ДП «Земельно-кадастрове бюро», шляхом оцифрування Кадастрового плану земельної ділянки (Додаток N? 4), що є складовою технічного звіту, з послідуючим нанесенням отриманих даних на результати фактичної геодезичної зйомки місцевості з розміщенням меж на основі розташування огорож та капітальних будівель (зауважено, що даний спосіб відновлення меж передбачає похибки до 1 м, які значно перевищують допустиму середньоквадратичну похибку місця розташування межового знаку в обласних центрах, яка відповідно до пункту 3.10 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, складає 0,1 м). 
Порівнявши результати планової геодезичної зйомки, проведеної під час натурного обстеження об?єктів дослідження, з результатами відновлення меж земельної ділянки відповідно до вищезгаданих документів, експерт за допомогою програмного комплексу Digitals 5.0 склав Збірний кадастровий план земельних ділянок сторін, і після їх співставлення встановив, що земельна ділянка ОСОБА_2 , кадастровий номер 681010000011002:02, площею 0,1100 га, що розташована по АДРЕСА_2 , накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_1 , згідно даних розробленого ДП «Земельно-кадастрове бюро» технічного звіту по інвентаризації земельної ділянки та виготовленню технічної документації для складання державного акту, площа накладення становить 0,0159 га (план накладення в Додатку N? 9 до висновку, а.с. 206, том 4).

Як вбачається з дослідницької частини висновку № 2/03/25 від 25.03.2025 року (а.с. 15-53, том 3), експерт Кришталь В.О. використав той же метод визначення меж земельної ділянки позивачки, що й експерти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у своїх висновках - на підставі пункту 3.8 Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500, затвердженої наказом Укргеодезкартографії від 09.04.1998 N? 56, Розділу 4 Методичних рекомендацій по організації і проведенню судово-будівельних експертиз з приводу порушення меж суміжного землекористування, - шляхом оцифрування Кадастрового плану земельної ділянки, що є складовою технічного звіту, з послідуючим нанесенням отриманих даних на результати фактичної геодезичної зйомки місцевості з прив?язкою меж земельної ділянки до постійно існуючих твердих предметів на місцевості (5 точок - 2 кути огорожі та кут будинку суміжного землекористувача ОСОБА_3 , а також 2 опори лінії електропередачі).
Згідно даних, приведених в додатках №№ 8-11 до висновку експерта, лінійні геодезичні засічки не перетинаються в точках перетину (різниця між перетинами складає 0,5-10 м), що не дозволяє визначити точне місце розташування поворотних точок меж земельної ділянки ОСОБА_1 . 
На думку експерта, причиною є невідповідність твердих опорних точок (кутів поворотів огорожі, розташування будівлі та опор лінії електропередачі) в порівнянні з твердими точками, зображеними на кадастровому плані земельної ділянки, виготовленому в складі технічного звіту ДП «Земельно-кадастрове бюро».
Ця обставина, некоректне обрання експертом для прив`язки меж твердих предметів на місцевості, які не є сталими, підтверджено Планом співставлення кадастрового плану земельної ділянки, що є складовою технічного звіту по інвентаризації з даними фактичної планової геодезичної зйомки (Додаток 6 до Висновку експерта ОСОБА_5 № 817 від 26.04.2021 року, а.с. 200 том 4), яким зафіксовано зміну конфігурації огорожі ОСОБА_3 уздовж вул. Катіонівської та кута її повороту, а також зміну місця встановлення електроопори - на її колишньому місці згідно кадастрового плану 2002 року експертом електроопору не зафіксовано).

Суд першої інстанції не дав належної оцінки цим причинам неможливості надання експертом ОСОБА_6 відповіді на поставлені питання щодо визначення місця розташування земельної ділянки ОСОБА_1 та щодо накладення земельних ділянок сторін, помилково поклав в основу рішення висновок від 25.03.2025 № 2/03/25 експерта ОСОБА_6 (по суті це повідомлення про неможливість виконання експертизи в частині цих питань), і не встановивши, де ж знаходиться передана у власність позивачці рішенням Хмельницької міської ради №41 від 21.05.2003 року земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 (державний акт ХМ №013101 від 15.07.2003 року), фактично залишив спір невирішеним. 

Натомість не враховано, що висновок експерта ОСОБА_4 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 76/10.7/2023 від 28.06.2023 року та дані висновку експерта ОСОБА_5 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 817/020 від 26.04.2021 року щодо визначення місця розташування земельної ділянки ОСОБА_1 та щодо накладення земельних ділянок сторін цілком узгоджуються між собою.
Дійсно, обидва експерти вказали, що враховуючи відсутність межових знаків та необхідних геодезичних даних в державному акті та в технічному звіті по інвентаризації земельної ділянки, однозначно визначити межі земельної ділянки позивачки згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХМ N? 013101 від 15.07.2003 року немає можливості.
Водночас використовуючи однаковий метод відновлення меж, експерти підтвердили, що земельна ділянка ОСОБА_2 , кадастровий номер 681010000011002:02, накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 площею 0,10 га, що розташована по АДРЕСА_1 , згідно даних розробленого ДП «Земельно-кадастрове бюро» технічного звіту по інвентаризації земельної ділянки та виготовленню технічної документації для складання державного акту, площа накладення орієнтовно становить 159 кв.м, 199 кв.м. 
За висновками цих експертиз застосований метод відновлення меж земельної ділянки позивачки дійсно передбачає похибки до 1 м, які значно перевищують допустиму середньоквадратичну похибку місця розташування межового знаку в обласних центрах, яка згідно пункту 3.10 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками складає 0,1 м, що й пояснює різні дані щодо площі накладення ділянок згідно цих висновків експертизи.
Разом з тим, навіть з врахуванням можливої похибки до 1 м (виходячи з ширини ділянки позивачки 25 м та конфігурації накладення ділянок) площа такого накладення складає мінімально 134 кв.м (159 кв.м - 25 кв.м).
При цьому в справі відсутні інші докази, які б спростовували висновки експертів Арашина О.Л. та  ОСОБА_5 .
Наведені обставини цілком спростовують висновок суду першої інстанції про те, що позивачка не довела достатніми та допустимими доказами факт порушення її права відповідачем. 
Зміст висновків експертів Арашина О.Л. та  ОСОБА_5 повністю спростовує висновок суду про те, що земельна ділянка позивачки не межує з земельною ділянкою ОСОБА_2 , незалежно від того, що в його державному акті позивачка не зазначена суміжним землекористувачем. 
Отже, з врахуванням наведеного доведеним є факт порушення права позивачки, яке підлягає захисту в судовому порядку. 

Обговорюючи питання позовної давності, апеляційний суд враховує таке.
За змістом ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.  Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).
Сторони визнають, що позивачка дійсно вперше звернулася з позовом до Управління Держземагенства України у Хмельницькому районі про усунення перешкод у володінні та користуванні ділянкою у грудні 2016 року (справа №686/25053/16-ц). Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 19.12.2016 року зобов`язано Управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі надати інформацію про особу, що є власником земельної ділянки кадастровий номер 6810100000:11:002:0129 та копії матеріалів технічної документації із землеустрою. Ухвалою суду від 17.05.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі її заяви.
Також у вересні 2019 року, березні 2020 року позивачка зверталася з позовами до ОСОБА_8 , Хмельницької міської ради з посиланням на те, що на підставі розробленої ПП «Діоріт Плюс 1» технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,10 га, зверталася за реєстрацією своєї ділянки, проте рішенням державного кадастрового реєстратора відмовлено у внесенні відомостей про ділянку до ДЗК з підстав накладення на земельну ділянку 6810100000:11:002:0129 ОСОБА_2 .
Як ствердила сторона позивача, оскільки замовлена нею техдокументація ПП «Діоріт Плюс 1» виявилася неналежною землевпорядною документацією для відновлення меж і не відповідала розташуванню та конфігурації меж цієї земельної ділянки згідно державного акта (що встановлено лише за висновком судової експертизи № 817/020 від 26.04.2021 року, виконаної у справі № 686/6990/20), тому і позови залишено без розгляду.
Водночас, встановлено, що в цій справі заявою від 05.07.2023 року позивачка уточнила підстави позову, зазначивши, що 14 лютого 2023 року рішенням № РВ-2600025632023 позивачці було відмовлено у державній реєстрації її земельної ділянки (на підставі виготовленої ТОВ «Кайлас-К» техдокументації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,10 га) з підстав знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки 6810100000:11:002:0129, площа співпадає на 19,9153 %.
Таким чином, з врахуванням неможливості визначити межі земельної ділянки позивачки згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХМ N? 013101 від 15.07.2003 року (за відсутності необхідних геодезичних даних в державному акті та в технічному звіті по інвентаризації земельної ділянки), апеляційний суд констатує, що саме з 14.02.2023 року починається перебіг строку звернення позивача до суду з відповідними вимогами до відповідачів, оскільки з цього часу нею встановлено порушення її права в результаті дій відповідачів.
Отже, вказаний позов пред`явлено в межах позовної давності. 

За змістом частини 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).
Згідно з ч.13 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Оскільки земельна ділянка ОСОБА_2 , кадастровий номер 681010000011002:02, накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 площею 0,10 га, що розташована по АДРЕСА_1 , та порушує її право, то наявні підстави для захисту права позивачки шляхом скасування у державному земельному кадастрі державної реєстрації цієї земельної ділянки відповідача з одночасним припиненням його права власності щодо земельної ділянки.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 540/861/16-ц вказала, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Захист прав позивача, порушеного внаслідок накладення земельних ділянок, шляхом визнання недійсними рішення сільської ради, державного акта на право власності на земельну ділянку і скасування його державної реєстрації є ефективним способом захисту порушеного права чи інтересу. 
Така ж правова позиція Верховного Суду відображена у постановах від 21.05.2025 року в справі № 205/1451/22, від 02.04.2025 року в справі № 370/457/20. 
Апеляційний суд констатує, що оскаржуване рішення Хмельницької міської ради Хмельницької міської ради №34 від 06.08.2008 року в частині передачі ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,1110 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а також виданий на підставі цього рішення державний акт про право власності прийняті з порушенням ч.5 ст. 116 ЗК України і порушують право позивачки на належну їй на праві власності земельну ділянку.
Тож наявні підстави для скасування як незаконного оскаржуваного рішення Хмельницької міської ради №34 від 06.08.2008 року в частині передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку як правовстановлюючого документа відповідача, що забезпечить вирішення в повній мірі цього спору.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Рішенням суду задоволено позовні вимоги, а відтак понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідачів. 
При подачі позову позивачкою ОСОБА_1 сплачено 2147,20 грн. судового збору, за подачу апеляційної скарги - 5153,28 грн. судового збору, також нею понесено витрати на проведення судової експертизи експертом ОСОБА_4 в розмірі 10000 грн. (а.с. 142, том 3). 
Понесені позивачкою витрати за вимоги про скасування рішення міської ради та визнання недійсним державного акту підлягають стягненню з обох відповідачів в рівних частинах, витрати за вимогами про скасування державної реєстрації земельної ділянки з припиненням права власності на спірну земельну ділянку підлягають стягненню з ОСОБА_2 . 
З врахуванням наведеного слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12975,36 грн. понесених нею судових витрат, з Хмельницької міської ради на користь ОСОБА_1 - 4325,12 грн. понесених судових витрат. 

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390  ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити.
Скасувати рішення дев`ятнадцятої сесії Хмельницької міської ради №34 від 06 серпня 2008 року «Про приватизацію земельних ділянок громадянам, про внесення змін до рішень виконавчого комітету, міської ради та втрату чинності п. 28 додатку 1 розпорядження адміністрації міської ради від 24.12.1993 року №2898» в частині передачі ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,1110 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для ведення особистого селянського господарства.
Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №260092, виданий 06 квітня 2008 року Хмельницькою міською радою, про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1110 га з кадастровим номером 6810100000:11:002:0129.
Скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1110 га з кадастровим номером 6810100000:11:002:0129, що знаходиться  за адресою: АДРЕСА_2 , з припиненням права власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 12975,36 грн. понесених судових витрат. 
Стягнути з Хмельницької міської ради (місцезнаходження: вул. Героїв Маріуполя, 3, м. Хмельницький, ЄДРПОУ 33332218) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 4325,12 грн. понесених судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 22 грудня 2025 року.

Судді       Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк