ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року	Львів	Справа № 300/153/23 пров. № А/857/9499/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.02.2025р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській обл. про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень щодо визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (суддя суду І інстанції: Боршовський Т.І., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 03.02.2025р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

02.02.2023р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення Головного управління /ГУ/ ДПС в Івано-Франківській обл.:
№ 0749314-2408-0908 від 31.08.2021р. про визначення суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік в розмірі 9781 грн. 33 коп.;
№ 2468559-2411-0908 від 21.10.2022р. про визначення суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2021 рік в розмірі 6213 грн.; 
стягнути з відповідача судові витрати по справі (а.с.1-6, 26).

Розгляд справи здійснено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.27-29).

Згідно ухвали суду від 13.02.2023р. поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з розглядуваним позовом (а.с.27-29).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.02.2025р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській обл. № 0749314-2408-0908 від 31.08.2021р. та № 2468559-2411-0908 від 21.10.2022р.; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Івано-Франківській обл. 1073 грн. 60 коп. судових витрат по сплаті судового збору (а.с.65-73).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДПС в Івано-Франківській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.76-78).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 з 14.06.2011р. володіє житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 327,1 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2618478126100. Внаслідок пожежі, яка відбулася 08.04.2015р., до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг Косівської міської ради Косівського району Івано Франківської обл. 05.08.2022р. внесено запис за № 47505240 про припинення права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна – житловий будинок, АДРЕСА_1 . Підставою внесення запису значиться: виписка з інвентаризаційних матеріал, видана Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 04.01.2022р. за № 71384, про знищення об`єкта нерухомого майна.
Оскільки позивач відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вніс 05.08.2022р., а на час складання відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень житлова будівля перебувала у власності ОСОБА_1 , об`єкт нерухомості підлягав оподаткуванню на загальних підставах згідно вимог ПК України.

Представник позивача Остап`юк М.В. скерувала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.112-116).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 320028770 від 12.01.2023р., за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 14.06.2011р. зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 327,1 кв.м., житловою площею 125,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 30.05.2011р.; 05.08.2022р. проведено державну реєстрацію припинення права власності на вказаний житловий будинок з підстави: знищення об`єкта нерухомого майна, виписка з інвентаризаційних матеріалів, серія та номер: 71384, виданий 04.01.2022р. Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації (а.с.42-45). 
ГУ ДПС в Івано-Франківській обл. позивачу сформовано наступні податкові повідомлення-рішення:
№ 0749314-2408-0908 від 31.08.2021р., яким визначено суму податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік в розмірі 9781 грн. 33 коп. за об`єкт: житловий будинок, загальною площею 327,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; вручено позивачу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, без дати вручення;
№ 2468559-2411-0908 від 21.10.2022р., яким визначено суму податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2021 рік в розмірі 6213 грн. за об`єкт: житловий будинок, загальною площею 327,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; вручено позивачу 01.12.2022р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.10-11, 46-49).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт знищення житлового будинку у АДРЕСА_1 , загальною площею 327.1 кв.м., внаслідок пожежі, що мала місце 08.04.2015р. 
Отже, з цього дня у ОСОБА_1 фактично відсутнє вказане нерухоме майно, яке він міг би використовувати за призначенням для постійного проживання. Тобто, враховуючи положення п.22.1 ст.22, пп.14.1.129 п.14.1 ст.14, пп.261.2.1 п.261.2 ст.261 ПК України, немає фактично об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно.
При цьому позивач, хоча й із запізненням, але вчинив передбачені законом дії щодо підтвердження факту знищення об`єкту, а саме: провів інвентаризацію майна та звернувся для проведення державної реєстрації припинення права власності у зв`язку із його знищенням.
Суд врахував, що за своєю правовою природою податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за змістом, визначеним в ст.266 ПК України, та правовою природою речей, в тому числі нерухомих речей, визначеною ст.ст.179, 181 Цивільного кодексу /ЦК/ України, по суті є платою власника за об`єкт нерухомості, який не тільки є де-юре, але який має існувати де-факто як річ матеріального світу. Водночас, факт державної реєстрації речового права (набуття, припинення тощо) - це лише факт визнання, тобто верифікації державою такого права, тоді як саме право виникає чи припиняється на підставі фактів, з якими закон пов`язує їх виникнення.
У спірному випадку факт знищення житлового будинку внаслідок пожежі мав місце 08.04.2015р. Із фактом знищення вказаний житловий будинок перестав існувати як річ матеріального світу і з цього моменту позивач втратив реальну можливість ним володіти та користуватися, зокрема, в ньому проживати чи використовувати його для інших не заборонених в цивільному обороті цілей. 
Отже, знищений об`єкт нерухомого майна, тобто, такий який фактично не існує як річ матеріального світу, не може бути об`єктом оподаткування. 
З огляду на вказане, оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_1 визначено суми податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 та 2021 роки є протиправними.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність правових підстав щодо задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом /ПК/ України № 2755-VI 02.12.2010р. (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно ст.10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком.
Сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень (п.12.3 ст.12 ПК України).
Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.
При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.
Сільські, селищні, міські ради надсилають у десятиденний строк з дня прийняття рішень, але не пізніше 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та/або зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів, до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та/або зборів, в електронному вигляді інформацію щодо ставок та податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів у порядку та за формою, затвердженими Кабінетом Міністрів України, та копії прийнятих рішень про встановлення місцевих податків та/або зборів та про внесення змін до таких рішень (пп.12.3.1, 12.3.2, 12.3.3 п.12.2 ст.12 ПК України).

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено ст.266 ПК України.
Зокрема, нормою ст.266 ПК України регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно з пп.266.1.1, 266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до пп.266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). 
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються в залежності від майна, яке є об`єктом оподаткування.
Згідно з пп.266.6.1. п.266.1 ст.266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до пп.266.7.1. п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:
а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Згідно з п.266.8. ст.266 ПК України у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.
Відповідно до пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Апеляційний суд враховує, що у межах розгляду справи податковий період, порядок обчислення суми податку, порядок сплати податку, строки сплати податку не є спірним.

Підпунктом 266.7.4. п.266.7 ст.266 ПК України встановлено механізм отримання контролюючим органом відомостей щодо об`єкта та бази оподаткування. 
Зокрема, вказаною нормою передбачено, що органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі подання платником податку контролюючому органу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, відомості про яке відсутні у базі даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом відомостей від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно про перехід права власності на об`єкт оподаткування.

Постановою Кабінету Міністрів /КМ/ України № 476 від 31.05.2012р. затверджено Порядок подання органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та органами, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, відомостей, необхідних для розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Пунктами 3, 4 вказаного вище Порядку, в редакції станом на час прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, передбачено, що Укрдержреєстр, територіальні органи і підрозділи ДМС подають до 15.04.2013р., а у подальшому - щокварталу протягом 15 днів після закінчення податкового (звітного) кварталу органам державної податкової служби відомості станом на перше число відповідного кварталу. Укрдержреєстр подає ДПС інформацію про об`єкти житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, у тому числі нерезидентів (далі - нерухоме майно), із зазначенням прізвища, імені та по батькові фізичної особи, реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному органові державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), адреси і типу нерухомого майна, його реєстраційного номера, загальної та житлової площі нерухомого майна, виду спільної власності (у разі, коли таке майно належить на праві спільної власності), розміру частки у праві спільної власності (у разі, коли таке майно належить на праві спільної часткової власності), підстави виникнення права власності і дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Передача зазначеної інформації здійснюється на центральному рівні між Укрдержреєстром і ДПС в електронній формі телекомунікаційними каналами зв`язку.

Отже, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості; об`єктом оподаткування є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка; база оподаткування обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності; базовий податковий період – відповідний календарний рік, в разі припинення права власності на об`єкт оподаткування - за фактичний період перебування у такого об`єкта у власності платника податків у поточному році; розмір податку за відповідний базовий податковий період визначається контролюючим органом у податкових повідомленнях-рішеннях згідно ставок та пільг встановлених відповідною сільською, селищною, міською радою, в межах приписів Податкового кодексу України.

У розглядуваному випадку відповідач, як уповноважений контролюючий орган, спірними податковими повідомленнями-рішеннями нарахував позивачу, як власнику об`єкта нерухомого майна: житлового будинку, загальною площею 327,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , за № 45, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з врахуванням бази оподаткування на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 
Згідно інформаційної довідки з вказаних вище Реєстрів № 320028770 від 12.01.2023р. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) був власником об`єкта нерухомого майна житлового будинку, загальною площею 327,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , з 14.06.2011р. по 05.08.2022р. (а.с.15 і на звороті).
В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про припинення права власності зроблено на підставі інвентаризаційних матеріалів, виготовлених Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації серії та номеру 71384 від 04.01.2022р. про знищення об`єкта нерухомого майно. 
Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 30.09.2021р., складеному комісією Яблунівської селищної ради, при обстеженні господарства ОСОБА_1 встановлено факт пожежі 08.04.2015р. у с.Акрешори, присілок (урочище) Верх, внаслідок чого знищено повністю житловий будинок загальною площею 327 кв.м (а.с.12).
Згідно довідки Косівського районного відділу поліції Національної поліції в Івано-Франківській обл. № 482/108/53/01-2021 від 30.09.2021р., виданої ОСОБА_1 , у журналі єдиного обліку заяв та повідомлень за № 833 від 08.04.2015р. зареєстровано повідомлення за фактом пожежі, яка відбулася 08.04.2015р., у с.Акрешори Косівського району Івано-Франківської обл. в господарстві ОСОБА_1 . У зв`язку з відсутністю даних, які в вказували на кримінальне правопорушення, розгляд матеріалів припинено (а.с.13). 
Згідно виписки ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 71384 від 04.01.2022р., даних реєстрової книги № 1 за № 210, реєстраційний № 33773723, свідоцтво про право власності від 30.05.2011р., станом на 31.12.2012р. ОСОБА_1 належав на праві власності, частка 1/1, житловий будинок в АДРЕСА_1 , загальною площею 327,1 кв.м. За здійсненим описом майна будинок знесений. З приміткою: знищено пожежею (а.с.14).

Отже, матеріалами справи підтверджується факт знесення (знищення) житлового будинку в АДРЕСА_1 , загальною площею 327.1 кв.м., внаслідок пожежі, що мала місце 08.04.2015р. 

Водночас, відповідач стверджує, що за змістом ст.266 ПК України ним правомірно нараховано ОСОБА_1 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкт оподаткування: житловий будинок загальною площею 327,1 кв.м за 2020-2021 звітні періоди, оскільки згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач в згадані періоди був власником вказаного об`єкту оподаткування, а право власності зареєстровано до 05.08.2022р. Отже, посилаючись на положення ст.349 ЦК України, контролюючий орган вважає, що до 05.08.2022р. позивач був власником вказаного об`єкту оподаткування, а його право власності припинено лише з 05.08.2022р.
У свою чергу позивач, вказуючи на те, що 08.04.2015р. житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 327,1 кв.м. знищено пожежею, тобто, з цього дня у ОСОБА_1 фактично відсутнє вказане нерухоме майно, яке він міг би використовувати за призначенням для постійного проживання. Тобто, враховуючи положення п.22.1 ст.22, пп.14.1.129 п.14.1 ст.14, пп.261.2.1 п.261.2 ст.261 ПК України, немає фактичного об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно.

У частині доводів апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що дійсно згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до 05.08.2022р. за позивачем був зареєстрований на праві власності будинок житловий будинок у АДРЕСА_1 , загальною площею 327,1 кв.м. Припинення права на вказаний об`єкт відбулося з 05.08.2022р. на підставі звернення ОСОБА_1 за результати проведеної інвентаризації, якою встановлено знесення будинку внаслідок пожежі. 
Отже, контролюючий орган формально мав правові підстави, з огляду на приписи п.266.2 ст.266 ПК України, нарахувати позивачу податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020-2021 роки, виходячи з об`єкту та бази оподаткування, визначених згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Водночас, як правильно зауважив суд першої інстанції, за змістом пп.14.1.129 п.14.1 ст.14, п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є зокрема, об`єкти житлової нерухомості, а саме: будівлі віднесені законодавством до житлового фонду. 
У спірному випадку таким об`єктом був житловий будинок у АДРЕСА_1 , загальною площею 327,1 кв.м., який, як підтверджується матеріалами справи, у спірні звітні податкові періоди, а саме: 2020-2021 роки фактично не існував як об`єкт нерухомості – житлова будівля, оскільки був знесений (знищений) за фактом пожежі, що мала місце 08.04.2015р. 
При цьому, позивач тривалий проміжок часу з дня пожежі (08.04.2015р.) до моменту проведення інвентаризації об`єкта нерухомості за його зверненням в 2021 році та припинення права на вказаний об`єкт в 2022 році (05.08.2022р.) не вчиняв дій з метою державної реєстрації припинення права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Доказів поважних перешкод у вчиненні ним таких дій позивачем не подано. 
Водночас, позивач, хоча із запізненням, але вчинив передбачені законом дії щодо підтвердження такого факту, а саме: провів інвентаризацію майна та звернувся щодо проведення державної реєстрації припинення права власності у зв`язку із його знищенням.
Апеляційний суд враховує, що за своєю правовою природою податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за змістом, визначеним в ст.266 ПК України, та правовою природою речей, в тому числі нерухомих речей, визначеною ст.ст.179, 181 ЦК України, по суті є платою власника за об`єкт нерухомості, який повинен існувати як річ матеріального світу. 
При цьому, факт державної реєстрації речового права (набуття, припинення тощо) - це лише факт визнання державою такого права, тоді як саме право виникає чи припиняється на підставі фактів, з якими закон пов`язує їх виникнення. Зокрема, за змістом п.4 ч.1 ст.346, ст.349 ЦК України право власності припиняється в разі його знищення. 

У спірному випадку факт знищення житлового будинку у АДРЕСА_1 , загальною площею 327,1 кв.м. внаслідок пожежі, мав місце 08.04.2015р. 
Тобто, з фактом знищення вказаний житловий будинок перестав існувати як річ матеріального світу і з цього моменту позивач втратив реальну можливість ним володіти та користуватися, зокрема, в ньому проживати чи використовувати його для інших не заборонених в цивільному обороті цілей. 
Водночас, об`єкт оподаткування – це фактично існуюча нерухомість (житлова чи нежитлова), відмінна від земельної ділянки. Якщо будівля знищена, вона перестає бути об`єктом оподаткування.
Отже, в розглядуваному випадку об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно в розумінні п.266.2 ст.266 ПК України є відсутнім.

Щодо посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 01.02.2023р. у справі № 2240/3410/18 колегія суддів враховує, що у згаданій справі в особи виникло право власності в формі спільної часткової власності на майнового комплексу, який їй подарований батьками за умовами договору дарування.
Тобто, об`єктом оподаткування у справі № 2240/3410/18, на яку посилається ГУ ДПС в Івано-Франківській обл., є об`єкт нежитлової нерухомості, який згідно з актом обстеження технічного стану майнового комплексу (нежитлового приміщення) перебуває в аварійному стані, непридатному для використання.
Натомість, у розглядуваній справі об`єктом оподаткування позивача є об`єкт житлової нерухомості, а саме житловий будинок, який внаслідок пожежі знищений, що підтверджується відповідними документами.
Таким чином, у справі № 2240/3410/18, на яку посилається апелянт, сам об`єкт оподаткування (частина майнового комплексу) існує в натурі, хоча й за технічними характеристиками перебуває в аварійному стані, непридатному для використання, тоді як у цій справі об`єкт оподаткування (житловий будинок) згорів повністю, що унеможливлює постійне проживання у ньому.

Окрім цього, апеляційний суд враховує, що нарахування податку на нерухоме майно в спірному випадку буде непропорційним втручанням у право на «мирне володіння» майном в розумінні ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки в цьому випадку позивач втратить певні грошові кошти через стягнення з нього нарахованих йому сум податку за майно, яке фактично не існує, лише через те, що за цей період він не заявив про припинення права на майно у зв`язку з його знищенням, що суперечитиме суті цього податку та меті, з якою здійснюється його справляння.
При цьому, з огляду на зволікання позивачем в ініціюванні процедури державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна та у зв`язку з понесеними державою в особі контролюючого органу через це витратами по адмініструванню податку на нерухоме майно за вказаний об`єкт за податкові періоди 2020-2021 років, Держава, за умови доведення таких витрат в установленому прядку, має право на їх відшкодування за рахунок позивача, що буде адекватним та ефективним способом вирішення цих відносин між сторонами. 

Відтак, суд першої інстанції, врахувавши вищевказані обставини, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки у позивача не виникало обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, за податкові періоди 2020-2021 років.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про підставність та обґрунтованість заявлених вимог, а тому розглядуваний позов підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ДПС в Івано-Франківській обл.

Окрім цього, ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2025р. в частині зупинення дії рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.02.2025р. в адміністративній справі № 300/153/23 належить визнати такою, що втратила чинність (а.с.105-107).

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.02.2025р. в адміністративній справі № 300/153/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління ДПС в Івано-Франківській обл.

Визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2025р. в частині зупинення дії рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.02.2025р. в адміністративній справі № 300/153/23 такою, що втратила чинність.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Дата складання повного судового рішення: 26.01.2026р.