ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/438/24  Номер провадження 22-ц/814/1118/26	Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача: Дряниці Ю.В.
Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.
Секретар: Чемерис А.К.
за участю: представника Луганської обласної прокуратури Ахтирської Л.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Мєдвєдєва Сергія Сергійовича, ОСОБА_1 та Луганської обласної прокуратури на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2025 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, -,- 
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з Державного бюджету України на його користь завдану йому моральну шкоду внаслідок незаконного переслідування в рамках трьох кримінальних справ. 
В обґрунтування позовних вимог вказував, що у кримінальній справі №1310955101, позивач притягувався до кримінальної відповідальності з 28 березня 2011 року. Постановою від 15 червня 2018 р. за відсутності складу кримінального правопорушення провадження закрито. 
У постанові про закриття кримінального провадження 15 червня 2018 року слідчий встановив, що закривається кримінальне провадження номер 12018130240001378, яке є кримінальною справою номер 1310955101 від 11 вересня 2010 року. По зазначеній кримінальній справі ОСОБА_1 є особою, що притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.365, ч.2 ст.366 КК України. Оскільки суб`єктом даного кримінального правопорушення може бути лише працівник правоохоронного органу, що не відноситься до посади, яку займав ОСОБА_1 , в діях останнього встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України. 
Позивач вважає, що справедливо стягнути на його користь 617700 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з прибуттям до органу досудового розслідування, прокуратури та суду під час перебування позивача під слідством і судом, перебування під мірою запобіжного заходу, який вибирався з урахуванням статті, яка явно не мала складу злочину.
У кримінальних справах №1311912001 та №1311913301 позивач притягувався до кримінальної відповідальності з 22 червня 2011 року. Відповідно до постанов від 26 червня 2018 року закрито кримінальне провадження за відсутності складу кримінального правопорушення. У мотивувальній частині постанови зазначено, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад кримінального правопорушення. 
По справі №1311912001 позивач притягався до кримінальної відповідальності з 22.06.2011. Закрита справа була за відсутності у діях кримінального правопорушення 26.06.2018. Строк перебування позивача під слідством складає 84 місяці. 
Позивач вважає, що справедливо стягнути на його користь 672000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
У кримінальній справі №1311913301 позивач притягувався до кримінальної відповідальності з 22 червня 2011 року. Постановою від 26 червня 2018 за відсутності складу кримінального правопорушення провадження закрито. 
У постанові про закриття кримінального провадження 26 червня 2018 року слідчий зазначив та встановив, що закривається кримінальне провадження номер 12018130240001377, яке є кримінальною справою номер 1311913301 від 12 квітня 2011 року. По зазначеній кримінальній справі ОСОБА_1 є особою, що притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, ч.3 ст.365, ч.2 ст.366 КК України. 
Враховуючи вищевикладене, в діях ОСОБА_1 встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України. 
По цій справі строк перебування позивача під слідством становить між 22.06.2011 та 26.06.2018, а отже складає 84 місяці. 
Позивач вважає, що справедливо стягнути на його користь 672000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
При визначенні розміру моральної шкоди враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).
Таким чином, позивач просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь суму моральної шкоди у розмірі 696000 гривень по кримінальній справі номер 1310955101, яка була закрита за відсутності складу кримінального правопорушення 15 червня 2018 року; суму моральної шкоди у розмірі 672000 гривень по кримінальній справі номер 1311912001, яка була закрита за відсутності складу кримінального правопорушення 26 червня 2018 року, суму моральної шкоди у розмірі 672000 гривень по кримінальній справі номер 1311913301, яка була закрита за відсутності у діях позивача складу кримінального правопорушення 26 червня 2018 року, а разом моральну шкоду у розмірі 2040000 гривень (два мільйони сорок тисяч гривень нуль копійок).
В ході судового розгляду представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій, посилаючись на те, що кожна з трьох кримінальних справ становила окреме джерело моральних страждань протягом періоду свого існування, він вважає за необхідне застосувати підвищену ставку відшкодування моральної шкоди у розмірі 24000 грн. за кожен місяць незаконного переслідування в рамках кожної окремої кримінальної справи. Так, за розрахунками сторони позивача, сума шкоди, що складається з суми моральної шкоди за кожною з трьох кримінальних справ (2088000 грн. + 2016000 грн + 2016000 грн.) становить 6120000 грн., та просить стягнути її на користь позивача.
Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з Держави Україна за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_1 745 984 (сімсот сорок п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення оскаржили позивач, його представник та відповідач - Луганська обласна прокуратура.
У доводах апеляційних скарг позивача та його представника зазначено, що місцевий суд повно і всебічно не з`ясував обставини справи, безпідставно зменшив період стягнення за перебування позивачем під слідством, за який він просить стягнути моральну шкоду та невірно визначив її розмір, не врахувавши те, що позивач перебував під слідством по трьом кримінальним провадженням, а отже визначення суми моральної шкоди виходячи з одного розміру мінімальної заробітної плати вважає несправедливим.
У апеляційній скарзі відповідача зазначено про безпідставність стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди, оскільки закриття кримінальних проваджень відбулось з нереабілітуючих підстав. 
Крім того, звернуто увагу суду, що постанови від 26.06.18 року винесено слідчим про закриття саме тих кримінальних проваджень, які 09.06.2018 року були внесені до ЄДРД на виконання ухвали слідчого судді від 08.05.2018 року у справі №415/2291/18 (провадження №12018130240001377, №12018130240001378, №12018130240001379 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України ). Зазначені постанови жодним чином не стосуються інших кримінальних проваджень щодо ОСОБА_1 .
Зазначає, що під час здійснення досудового розслідування у наведених кримінальних провадженнях рішення про повідомлення про підозру у вчиненні правопорушення, взяття під варту і тримання під вартою, проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, накладення арешту та майно, відсторонення від роботи (посади) та інші процесуальні дії, що обмежують права громадян не приймались, будь-яка правова оцінка діям ОСОБА_1 у даних кримінальних провадженнях не надавалась.
Також, Луганською обласною прокуратурою надано відзив на апеляційну скаргу позивача, у доводах якого наводить обставини, викладені у своїй апеляційній скарзі, просить у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційних скарг, доходить висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню. 
Місцевим судом встановлено, що відповідно довідки Міністерства внутрішніх справ № 18136573690640177503, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець(ка) с.м.т. Кабанє Кремінський район Луганська область, Україна на території України станом на 06.06.2018 на підставі ст.88-90 КК України не знятої та не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим є особою, яка з 28.03.2011 Лисичанським МВ УМВС України Луганської області притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.365, ч.2 ст.366 КК України, кримінальна справа № 1310955101. Інші відомості до МВС не надходили. 22.06.2011 Лисичанським МВ УМВС України Луганської області притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.365, ч.2 ст.366 КК України, кримінальна справа № 1311912001. Інші відомості до МВС не надходили. 22.06.2011 Лисичанським МВ УМВС України Луганської області притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.365, ч.2 ст.366 КК України, кримінальна справа № 1311913301. Інші відомості до МВС не надходили.
11.01.2017 Лисичанською місцевою прокуратурою Луганської області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України і 09.03.2017 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, кримінальне провадження №12016130240001656 від 01.07.2016. Направлено до суду з обвинувальним актом 31.03.2017. Відомості про результати судового розгляду КП до МВС не надходили.
28.02.2018 Лисичанським ВП ГУНП Луганської області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, кримінальні провадження №12017130240000103;731 від 11.01.2017. Направлено до суду з обвинувальним актом 30.03.2018. Відомості про результати судового розгляду КП до МВС не надходили (т.І а.с.33).
З матеріалів справи встановлено, що по кримінальній справі №1310955101 (013/2010/09551), (кредитні договори N 556/16-МБ22 зі ОСОБА_2 , № 556/16-МБ24 зі ОСОБА_3 , N 556/16-МБ2З з ОСОБА_4 , № 556/16-МБ25 з ОСОБА_5 ), судом встановлено, що після надходження кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 на додаткове слідство прокуратурою м. Лисичанська відповідно до р. XI «Перехідні положення» KПK України 22.04.2013 внесено відомості до ЄРДР № 42013030240000066 за фактом перевищення службових повноважень посадовими особами Лисичанського відділення «Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 KK України, та доручено Лисичанському MB ГУМВС Украіни в Луганській області здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні. 19.11.2014 слідчим СВ Лисичанського MB ГУМВС України в Луганській області винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 KK України у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою. 12.05.2015 виконувачем обов`язків прокурора м. Лисичанська постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасовано, а правову кваліфікацію кримінального правопорушення змінено з ч. 3 ст. 365 КК України на ч. 2 ст. 366 КК України. 01.07.2016 за результатами досудового розслідування обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 366 KK України направлено до Лисичанського міського суду для розгляду по суті. Ухвалою Лисичанського міського суду від 30.10.2017 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 KK України, на підставі ст. 44, ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, тобто за нереабілітуючих підстав.
По кримінальній справі 1311912001 (013/2011/09120), (кредитні договори №556/16- ПK 158 з ОСОБА_6 , №556/16-ПК135 з ОСОБА_7 ), після скасування вироку №12017130240000103, судом встановлено, що 29.03.2018 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 KK України. За результатами досудового розслідування 30.03.2018 обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 364 KK України направлено до Лисичанського міського суду для розгляду по суті. Рішення у справі відсутнє.
По кримінальній справі № 1311913301 (013/2011/09133), (кредитні договори №556/16-ПK з ОСОБА_8 , № 556/16-МБ27 з ОСОБА_9 ), після скасування вироку №12016130240001656, встановлено, що 31.03.2017 обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 364 KK України направлено до Лисичанського міського суду для розгляду по суті. Ухвалою Лисичанського міського суду від 04.12.2017 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, на підставі ст. 5, ст. 44 КK України у зв`язку із набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою, тобто за нереабілітvючих підстав.
ОСОБА_1 старшим слідчим прокуратури м. Лисичанська було обрано міру запобіжного заходу – підписку про невиїзд (а.с.50,51).
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» від 21 лютого 2014 року N 3207-VI (ВВР), 2011, N 41, ст.414, що набрав чинності 28.02.2014, статтю 365 КК України, зокрема першу частину, викладено в наступні редакції: 
"Стаття 365. Перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу:
1. Перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб, - карається обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на строк від двох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.».
Таким чином встановлено, що згідно нової редакції вказаної статті, суб`єктом вказаного кримінального правопорушення може бути лише працівник правоохоронного органу, що не відноситься до посади ОСОБА_1 .
Встановивши зазначені обставини, районний суд дійшов висновку що дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури призвели до перебування позивача під слідством і судом, за вчинення кримінального правопорушення за статтею, суб`єктом злочину за якою ОСОБА_1 не являється, внаслідок набрання чинності 28.02.2014 Закону України від 21 лютого 2014 року N 3207-VI (ВВР).
Враховуючи встановлене, суд дійшов до висновку, що мається достатньо підстав для стягнення на користь позивача коштів, в рахунок відшкодування моральної шкоди, розмір якої він вирахував за відповідною кількістю днів від дати набрання чинності Закону України від 21 лютого 2014 року N 3207-VI.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду виходячи на наступних обставин.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини першої статті 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Відповідно до пункту 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.
Відповідно до частини першої статті 5 Кримінального кодексу України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Передбачені частиною першою статті 5 КК України підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, які заявлені на підставі спеціального закону - Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», районний суд не врахував, що такі вимоги з визначених позивачем підстав задоволенню не підлягають, оскільки закриття кримінальних справ №1310955101, №1311912001 та №1311913301 за правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 365 КК України відбулось у зв`язку з декриміналізацією діянь, які інкримінувались ОСОБА_1 . Оскільки, судом встановлено, що провадження у наведених позивачем справах закрито не з реабілітуючих підстав, отже у нього не виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Положення статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в яких міститься вичерпний перелік підстав для здійснення відшкодування шкоди, завданої діями вказаних органів, не гарантують такого відшкодування у випадку закриття кримінального провадження на підставі скасування раніше діючої кримінально-правової заборони, якою поведінка певного виду визнавалася як злочин, у зв`язку із обвинуваченням у вчиненні якого особа перебувала під слідством і судом або за який була притягнута до кримінальної відповідальності.
Декриміналізація діяння не є реабілітуючою підставою закриття кримінального провадження, не виправдовує особу, що вчинила діяння, яке визнавалось злочином на момент його вчинення, і не тягне набуття особою права на відшкодування моральної шкоди за вказаним Законом.
Реабілітуючими є обставини, за якими особа визнається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, відновлюється її репутація, гідність, права. При декриміналізації діяння законодавець виключає його з переліку кримінально караних, тому за правовою природою це не є реабілітуючою обставиною і не свідчить про виправдання особи, оскільки на момент вчинення нею діяння воно вважалося злочином і досудове розслідування й судове провадження здійснювалось відповідно до вимог чинного законодавства.
Отже, в частині негативних наслідків застосування кримінального закону рішення про закриття провадження в кримінальній справі у зв`язку з декриміналізацією діяння закон прирівнює до обставин реабілітуючого характеру (виключає настання для нього негативних наслідків застосування кримінального закону), а тому дозволяє приймати відповідне рішення, а в частині вимог щодо відшкодування шкоди, завданої цій особі застосуванням примусових заходів кримінально-правового характеру, прирівнює до обставин нереабілітуючого характеру, не надаючи особі права вимагати відшкодування завданої їй шкоди за час процедури притягнення до відповідальності.
Подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2019 року у справі № 591/6379/16-ц, від 06.05.2020 року у справі №591/4695/17, від 18.05.2022 року у справі №522/2493/18.
Встановивши, що суд першої інстанції, виходячи із встановлених обставин, неправильно застосував норми матеріального права, колегія суддів доходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст.367, 374ч. 1 п. 1, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Мєдвєдєва Сергія Сергійовича, ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Луганської обласної прокуратури - задовольнити.
Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2025 року - скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак