ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/8880/25 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Грибан І.О., Карпушової О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення йому, як військовослужбовцю, який постійно ніс службу на територіях радіоактивного забруднення, підвищення грошового забезпечення шляхом нарахування на оклад грошового забезпечення надбавок, передбачених постановою КМУ від 10.09.2008 №831 «Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження» та не виплати його у повному обсязі за період з серпня 2024 року до травня 2025 року включно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати позивачу, як військовослужбовцю, який постійно ніс службу на територіях радіоактивного забруднення, підвищення грошового забезпечення шляхом нарахування на оклад грошового забезпечення надбавок, передбачених постановою КМУ від 10.09.2008 №831 «Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження» та виплатити його у повному обсязі з урахуванням раніше виплачених сум за період з серпня 2024 року до травня 2025 року включно.
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що відповідач всупереч вимог чинного законодавства не нарахував та не виплатив позивачу підвищення грошового забезпечення шляхом нарахування на оклад грошового забезпечення надбавок, передбачених постановою КМУ від 10.09.2008 №831 «Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження`за період з серпня 2024 року до травня 2025 року включно.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 в частині позовних вимог про:
- визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення йому, як військовослужбовцю, який постійно ніс службу на територіях радіоактивного забруднення, підвищення грошового забезпечення шляхом нарахування на оклад грошового забезпечення надбавок, передбачених постановою КМУ від 10.09.2008 №831 «Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження» та не виплати його у повному обсязі за період з 05.04.2025 до травня 2025 року включно;
- зобов`язання відповідача нарахувати йому, як військовослужбовцю, який постійно ніс службу на територіях радіоактивного забруднення, підвищення грошового забезпечення шляхом нарахування на оклад грошового забезпечення надбавок, передбачених постановою КМУ від 10.09.2008 №831 «Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження» та виплатити його у повному обсязі з урахуванням раніше виплачених сум за період з 05.04.2025 до травня 2025 року включно.
В іншій частині позовних вимог за період з серпня 2024 року до 04.04.2025 позовну заяву повернуто. Роз`яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду за умови усунення причин, що стали підставою для повернення.
Повертаючи позовну заяву в частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що звертаючись до суду 05.08.2025, позивач пропустив строк на звернення до адміністративного суду з позовними вимогами за період з серпня 2024 року до 04.04.2025. Будь-яких обставин і фактів, які об`єктивно перешкодили позивачу своєчасно звернутися до суду щодо перерахунку та виплати йому грошового забезпечення протягом розумного строку до відповідача, позивач у позовній заяві та заяві на усунення недоліків не вказав. Суд дійшов висновку, що відсутні підстави прийняти до розгляду позовну заяву в частині позовних вимог за період з серпня 2024 року до 04.04.2025 з огляду на відсутність доказів поважності причин пропуску строку на звернення до суду. 
Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року в частині повернення позовної заяви щодо позовних вимог за період з серпня 2024 року до 04.04.2025 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі доводи, апелянт зазначає, що відповідачем щомісячні письмові повідомлення про суми, нараховані та виплачені із зазначенням їх складових (доплат та премій) не надавались. За відсутності даних повідомлень, позивач не міг раніше дізнатись про порушення своїх прав щодо виплати доплати за виконання завдань в зоні відчуження відповідно до Закону України №796-ХІІ та постанови Кабінету міністрів України від 10.09.2008р. № 831.
Апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду в частині повернення позовної заяви прийнята за неповно встановлених обставин та з порушенням норм процесуального права.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025 та від 13.11.2025 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою позивача, встановлено строк для подання відзиву на неї та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії залишено без руху та надано строк, протягом десяти днів з моменту отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути викладені у мотивувальній частині ухвали недоліки позовної заяви.
Суд зазначив, що відповідно до частин першої та другої статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Про відсутність нарахування вказаного вище грошового забезпечення за спірні періоди позивач міг дізнатися отримуючи щомісячно заробітну плату або ж встановити її відсутність у спірних періодах. 
Звертаючись до суду 05.08.2025, позивач пропустив строк на звернення до адміністративного суду з позовними вимогами за період з серпня 2024 року до 04.04.2025 та зобов`язаний надати суду обґрунтовану заяву про поновлення порушеного строку, в якій обґрунтувати для цього підстави, зазначити доводи поважності тому причин і надати докази. Будь-яких обставин і фактів, які об`єктивно перешкодили позивачу своєчасно звернутися до суду щодо нарахування та виплати йому підвищення грошового забезпечення шляхом нарахування на оклад грошового забезпечення надбавок, передбачених вказаною вище постановою КМУ за період з серпня 2024 року до 04.04.2025 позовна заява не містять. Отже, відсутні достатні підстави вважати, що пропущення строку звернення до суду відбулося з поважних причин. 
На виконання вказаної ухвали суду від позивача надійшла заява про поновлення строків звернення до суду з позовом, мотивована тим, що відповідачем щомісячні письмові повідомлення про суми, нараховані та виплачені з вказанням доплат та премій не надавалися. За відсутності даних повідомлень не міг раніше дізнатися про порушення своїх прав щодо виплати доплати за виконання завдань в зоні відчуження відповідно до Закону України №796-XII та постанови КМУ від 10.09.2008 №831. Повідомив суду, що про порушення своїх прав дізнався лише 23.07.2025, отримавши відповідь від військової частини НОМЕР_1 на поданий рапорт.
Суд першої інстанції приймаючи ухвалу про повернення позовної заяви в частині позовних вимог виходив із того, що будь-яких обставин і фактів, які об`єктивно перешкодили позивачу своєчасно звернутися до суду щодо перерахунку та виплати йому грошового забезпечення протягом розумного строку до відповідача, позивач у позовній заяві та заяві на усунення недоліків не вказав. 
За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів доходить наступних висновків. 
Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.
При цьому, реалізація особою права на звернення до суду із позовом чи заявою (клопотанням) повинна здійснюватися з дотримання встановленого законодавством процесуального порядку, зокрема, з дотриманням вимог Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частинами другою та третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства АС України.
Положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).
У постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок щодо питання про те, положення якої норми підлягають застосуванню у питанні визначення строку звернення до суду у справах, пов`язаних з порушенням закону про оплату праці у публічно-правових відносинах. У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду зазначає, що положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час недопуску до продовження виконання повноважень) у разі порушення законодавства про оплату праці. В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів Кодексу законів про працю України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівника.
Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що норма статті 233 Кодексу законів про працю України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Вказана норма поширює свою дію на всіх працівників та службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Матеріали справи свідчать, що часовий проміжок, за який позивач просить здійснити нарахування грошового забезпечення охоплюється періодом з серпня 2024 року по травень 2025 року, тобто підпадає під дію частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX від 01 липня 2022 року, яка почала діяти лише з 19 липня 2022 року.
У п. 77 постанови Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 Верховний Суд дійшов висновку, що: "початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову [у частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 30 березня 2023 року] слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні)."
На переконання колегії суддів, початок перебігу строку звернення до суду у цій справі, з урахуванням частини першої статті 233 КЗпП України, слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в позовній заяві та в обґрунтування клопотання про поновлення строку на звернення до суду ОСОБА_1 зазначив, що військовою частиною НОМЕР_1 щомісячні письмові повідомлення про суми, нараховані та виплачені із зазначенням доплат та премій не надавалися.
Суд першої інстанції не встановив, чи під час проходження служби такі відомості роботодавцем надавалися/не надавалися.
З огляду на обставини цієї справи, колегія суддів зазначає, що для правильного вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовом слід з`ясувати наявність/відсутність у відповідача документального підтвердження ознайомлення позивача з розміром та складовими нарахованого та виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення, як-то докази направлення/видачі розрахункових листів, довідок про грошове забезпечення тощо. 
За результатом установлення вказаних обставин стане можливим визначити день, коли позивач дізнався про порушення його прав, свобод чи інтересів, а отже встановити початок відліку тримісячного строку звернення до суду з цим позовом та, за необхідності, з`ясувати наявність поважних причин пропуску такого строку.
Процесуальними нормами закріплено обов`язок суду встановлювати факт дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду та у випадку його пропуску за відсутності заяви про поновлення пропущеного строку звернення, або якщо наведені в такій заяві підстави визнаються судом неповажними, суд повертає таку позовну заяву, або залишає її без розгляду (у випадку встановлення факту пропуску строку звернення до суду після відкриття провадження), не розглядаючи справу по суті позовних вимог.
Оскільки суд першої інстанції не встановив дати, з якої розпочався перебіг тримісячного строку для подання адміністративного позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.
На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено обставини справи та матеріали справи у зв`язку із чим суд прийшов до помилкового висновку щодо повернення позовної заяви.
Згідно із статтею 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до частини третьої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
За таких обставин ухвала Черкаського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року в частині повернення постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а справа №580/8880/25 направленню до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії судді
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року у справі №580/8880/25 - скасувати в частині повернення позовної заяви.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

О.В.Карпушова