ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року	Львів	Справа № 260/7304/25 пров. № А/857/48978/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача Шевчук С. М.
суддів Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року у справі № 260/7304/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними, 
місце ухвалення судового рішення м. Ужгород
Розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження 
суддя у І інстанції С.Є. Гаврилко
дата складання повного тексту рішення не зазначена

ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
16 вересня 2025 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), яким просила суд: 
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення ОСОБА_2 відповідно до Постанови КМУ від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» з 23.09.2024 року по 01.02.2025 року; 
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення ОСОБА_2 , відповідно до Постанови КМУ від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» з 23.09.2024 року по 01.02.2025 року.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року у справі № 260/7304/25 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії – задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення ОСОБА_2 , відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» за період з 23 вересня 2024 року по 01 лютого 2025 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення ОСОБА_2 , відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», за період з 23 вересня 2024 року по 01 лютого 2025 року. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що рішенням суду І інстанції, зобов`язавши військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення ОСОБА_2 , відповідно до Постанови КМУ від 30.11.2016 № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ях військовослужбовців, захоплених у полон або заручники, а також інтернованих нейтральних держав або безвісно відсутніх» за період 23 вересня 2024 року по 01.02.2025, не враховано те, що військовослужбовець ОСОБА_2 має інших членів сім`ї першого ступеня спорідненості, які мають право на отримання виплат, передбачених п. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», чим обмежив їх права.
Зокрема відповідач вказав, що із заявою на виплату грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 01.10.2024 звернулась мати військовослужбовця – ОСОБА_3 , яка також є членом сім`ї першого черги виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця. Крім того, на виплату грошового забезпечення ОСОБА_2 в першу чергу має його дружина ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 скерував сповіщення сім`ї №1271 від 25.09.2024, яке адресовано їй як дружині ОСОБА_2 ).
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Про розгляд апеляційної скарги відповідач та позивач в особі його представника повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , як законний представник (матір) неповнолітньої дитини зниклого безвісти на полі бою 23 вересня 2024 року стрільця-помічника гранатометника десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу 10 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має право на виплату грошового забезпечення за період з 23.09.2024 року по 01.01.2025 року.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є законним представником (матір`ю) неповнолітньої дитини зниклого безвісти на полі бою 23 вересня 2024 року стрільця-помічника гранатометника десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу 10 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_4 (а.с. 13). 
Відповідно до сповіщення сім`ї №1271 від 25 вересня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стрілець-помічник гранатометника десантно-штурмового відділення десантноштурмового взводу 10 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 зник безвісти на полі бою 23 вересня 2024 року, в районі населеного пункту Обухівка, Кореневського району, Курської області російської федерації (а.с. 6).
Позивач звернулась до відповідача із заявою від 18 лютого 2025 року, в якій просила нараховувати і виплачувати їй як законному представнику (матері) неповнолітньої дитини, грошове забезпечення зниклого безвісти на полі бою 23 вересня 2024 року ОСОБА_2 , на підставі пунктів 4, 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» (а.с. 7).
Позивач вказує, що на підставі вказаної заяви відповідач здійснює з 01 лютого 2025 року виплату позивачеві у розмірі 16,67% такого грошового забезпечення. 
При цьому, позивач вказує, що з 23 вересня 2024 року до 01 лютого 2025 року грошове забезпечення зниклого безвісти солдата ОСОБА_2 в розмірі 100% виплачено не було.
13 червня 2025 року адресу відповідача було скеровано адвокатський запит з проханням надати копію рішення командира Військової частини НОМЕР_1 про виплату ОСОБА_1 , з 23 вересня 2024 року грошового забезпечення зниклого безвісти солдата ОСОБА_2 (а.с. 16). 
Згідно відповіді відповідача від 21 червня 2025 року № 693/37691 повідомлено, що з 23 вересня 2024 року по 01 лютого 2025 року грошове забезпечення ОСОБА_2 знаходиться на депонованому рахунку військової частини НОМЕР_1 . Пакет документів на отримання грошового забезпечення за безвісти зниклого ОСОБА_2 від ОСОБА_1 надійшов до військової частини 12 березня 2025 року вх. №10699 та після розгляду посадовими особами та прийняття рішення виплата належних коштів буде в липні місяці (а.с. 18).
Також судом установлено, що відповідачем виплачено ОСОБА_1 грошове забезпечення ОСОБА_2 за період з 01.01.2025 на картковий рахунок у таких розмірах:
16666,66 гривень 19.06.2025 року;
16666,66 гривень 23.09.2025 року;
16666,66 гривень 21.05.2025 року;
16666,66 гривень 17.10.2025 року;
16666,66 гривень 20.07.2025 року;
3921,63 гривень 11.07.2025 року;
16666,66 гривень 20.08.2025 року;
3921,63 гривень 11.07.2025 року;
3921,63 гривень 16.06.2025 року;
3921,63 гривень 04.10.2025 року;
3921,63 гривень 14.09.2025 року;
3921,63 гривень 14.09.2025 року;
3921,63 гривень 14.09.2025 року;
16666,66 гривень 14.09.2025 року;
16666,66 гривень 14.09.2025 року;
3943,51 гривень 12.08.2025 року;
4201,71 гривень 10.10.2025 року;
4143,41 гривень 12.09.2025 року.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон України №2011-ХІІ, у редакції чинній на момент спірних правовідносин).
Стаття 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції закону, яка була чинна у період з 23.09.2024 та включно по 31.01.2025 року) грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Законом України № 3995-IX від 8 жовтня 2024 року внесено зміни, шляхом викладення пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх у новій редакції. Згідно пункту 1 Прикінцевих положень цей Закон набирає чинності через два місяці з дня його опублікування та вводиться в дію з першого числа місяця, що настає за місяцем набрання ним чинності, крім пункту 2 цього розділу, який набирає чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.
Обумовлений Закон № 3995-IX було опубліковано в офіційному друкованому виданні Голос України № 172 від 20.11.2024, як наслідок його введено в дію 01.02.2025 року.
З урахуванням внесених змін Законом України № 3995-IX від 8 жовтня 2024 року ч.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з 01.02.2025 року підлягала застосуванню у такій редакції: за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
В абз.1 ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» видно, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Згідно абз.2 ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (надалі за текстом - Порядок №260).
У п.2 розділу ХХХ Порядку №260 передбачено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне та не виплачене йому до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті)), після здійснення актового запису про смерть такого військовослужбовця, виплачується особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок захоплення військовослужбовця в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - особам, зазначеним у пункті 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а у разі їх відсутності - включається до складу спадщини військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув).
Грошове забезпечення виплачується спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.
Відповідно до п.3 розділу ХХХ Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець. ( далі - Порядок № 884)
Так, Порядком №884 визначається механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх.
У цьому Порядку під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (п.2 Порядку №884).
Із змісту п.п. 3, 4 Порядку №884 видно, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
До заяви додаються:
-копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);
-довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);
-копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);
-копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);
-копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).
В п.5 Порядку №884 передбачено, що командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:
-подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;
-подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;
-подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;
-з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.
Згідно п.6 Порядку №884 в редакції яка діяла до 01.02.2025 року виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:
військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;
військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).
Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації):
до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах;
протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
Згідно п.7 названого Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.
Постановою КМ України від 15 квітня 2025 р. № 449 внесено зміни до Порядку №884, за змістом пункту 6 якого виплата грошового забезпечення з 01.02.2025 року здійснюється:
особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями;
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.
У разі неподання визначеними особами заяв про виплату належне не виплачене грошове забезпечення визначеним особам та військовослужбовцям:
виплачується військовослужбовцям з дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах;
включається до складу спадщини з дати складення актового запису про смерть.
Міноборони, зокрема територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міноборони, Головний орган військового управління Національної гвардії, Адміністрація Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держспецтрансслужби мають право отримувати з державних реєстрів інформацію про осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення, шляхом доступу до таких реєстрів та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що згідно ч.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.7 Порядку №884 , в редакції, яка була чинна включно по 31.01.2025 першочергове право на виплату грошового забезпечення мала дружина (чоловік) зниклого безвісті військовослужбовця. В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. 
Право на першочергове отримання вказаного грошового забезпечення також мали: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.
У випадку, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей, які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця.
Відтак, у випадку наявності у зниклого безвісті військовослужбовця дружини (чоловіка) та/бо неповнолітніх дітей включно по 31.01.2025 року, такі особи мали право на виплату грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця в першочерговому порядку. Що ж стосується батьків військовослужбовця, то такі особи мали право на виплату в першочерговому порядку лише у випадку якщо вони перебували на утриманні такого військовослужбовця. В іншому порядку вони відносилися до другої черги осіб, які мають право на таку виплату.
У зв`язку з внесеними змінами Законом України № 3995-IX від 8 жовтня 2024 року до ч.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з 01.02.2025 року батьки зниклого безвісті військовослужбовця також мають право на отримання грошового забезпечення на рівні з дружинами (чоловіками) та неповнолітніми дітьми. 
Крім того, у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них.
Також з приведених положень слідує, що з 23.09.2024 року включно по 31.01.2025 року виплаті підлягав увесь розмір грошового забезпечення зниклого безвісти солдата ОСОБА_2 між особами, визначеними ч.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції вказаного Закону на обумовлену дату, а з 01.02.2025 року розподілу підлягало лише 50% вказаного грошового забезпечення названого військовослужбовця між особами, визначеними ч.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції з урахуванням внесених змін на вказану дату.
З матеріалів справи убачається, що 13 червня 2025 року адресу відповідача було скеровано адвокатський запит з проханням надати копію рішення командира Військової частини НОМЕР_1 про виплату ОСОБА_1 , з 23 вересня 2024 року грошового забезпечення зниклого безвісти солдата ОСОБА_2 (а.с. 16). 
Згідно відповіді відповідача від 21 червня 2025 року № 693/37691 повідомлено, що з 23 вересня 2024 року по 01 лютого 2025 року грошове забезпечення ОСОБА_2 знаходиться на депонованому рахунку військової частини НОМЕР_1 . Пакет документів на отримання грошового забезпечення за безвісти зниклого ОСОБА_2 від ОСОБА_1 надійшов до військової частини 12 березня 2025 року вх. №10699 та після розгляду посадовими особами та прийняття рішення виплата належних коштів буде в липні місяці (а.с. 18).
Таким чином право на виплату позивачу, як законному представнику неповнолітньої дитини грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 за період з 23 вересня 2024 року по 01 лютого 2025 року підтверджується відповідачем та не є спірним у даній справі.
Однак у період з 23.09.2024 року включно по 31.01.2025 року виплата 100% такого грошового забезпечення зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 повинна бути розподілена рівними частинами відповідно до кількості, осіб які належать до першої черги осіб, які мають право на таку виплату (а зокрема: дружина (чоловік) зниклого безвісті військовослужбовця, його неповнолітні діти, утриманці за наявності, тощо). Якщо батьки зниклого військовослужбовця не мали статусу осіб, які перебували на утримання зниклого військовослужбовця, то такі особи до 31.01.2025року належали до другої черги, а виплаті за такою чергою провадилися за відсутності осіб першої черги (дружини (чоловіка) та неповнолітніх дітей зниклого військовослужбовця).
Починаючи з 01.02.2025 року неповнолітні діти, дружина (чоловік) та батьки зниклого військовослужбовця мають право на отримання 50% грошового забезпечення зниклого військовослужбовця і ця сума має бути розподілена між ними у рівних частинах з урахуванням кількості таких осіб та без урахування раніше діючих обмежень щодо черговості виплат.
Судом апеляційної інстанції враховано, що відповідачем не надано суду доказів прийняття в установленому законом порядку відповідного мотивованого рішення щодо виплати грошового забезпечення зниклого на полі бою військовослужбовця ОСОБА_2 для позивача, як законного представника його неповнолітньої дитини з урахуванням рівномірного розподілу обумовленого грошового забезпечення між іншими особами, які теж мають право на таку виплату за період з 23 вересня 2024 року по 31.01.2025 року. 
Крім того відповідачем не надано жодного доказу (відповідних наказів та розрахунків того) стосовно того, що проведені позивачу виплати у розмірі:
16666,66 гривень 19.06.2025 року; 
16666,66 гривень 23.09.2025 року;
16666,66 гривень 21.05.2025 року;
16666,66 гривень 17.10.2025 року;
16666,66 гривень 20.07.2025 року;
3921,63 гривень 11.07.2025 року;
16666,66 гривень 20.08.2025 року;
3921,63 гривень 11.07.2025 року;
3921,63 гривень 16.06.2025 року;
3921,63 гривень 04.10.2025 року;
3921,63 гривень 14.09.2025 року;
3921,63 гривень 14.09.2025 року;
3921,63 гривень 14.09.2025 року;
16666,66 гривень 14.09.2025 року;
16666,66 гривень 14.09.2025 року;
3943,51 гривень 12.08.2025 року;
4201,71 гривень 10.10.2025 року;
4143,41 гривень 12.09.2025 року.
є саме виплатами нарахованими та проведеними позивачу, як законному представнику неповнолітньої дитини на виконання пунктів 4, 6, 7 Порядку №884 та ч.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за період з 23 вересня 2024 року по 31.01.2025 року з урахуванням рівномірного розподілу грошового забезпечення (зниклого безвісти на полі бою 23 вересня 2024 року стрільця-помічника гранатометника десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу 10 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) між особами, які мали право на такі виплати у вказаний період. 
З урахуванням обставин справи щодо фактичної відсутності мотивованого рішення відповідача по заяві позивача, як законного представника неповнолітньої дитини стосовно виплати грошового забезпечення зниклого військовослужбовця батька вказаної дитини, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення ОСОБА_2 , відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», за період з 23 вересня 2024 року по 01 лютого 2025 року слід скасувати як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права та повного, всебічного і об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи. Ухваливши у названій частині нове судове рішення.
Як наслідок колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року у справі № 260/7304/25 скасувати у частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення ОСОБА_2 , відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», за період з 23 вересня 2024 року по 01 лютого 2025 року. 
Ухвалити у названій частині постанову, якою: зобов`язати Військову частини НОМЕР_1 ухвалити по заяві ОСОБА_1 , як законного представника неповнолітньої дитини рішення з приводу нарахування та виплати грошового забезпечення (зниклого на полі бою 23 вересня 2024 року стрільця-помічника гранатометника десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу 10 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з 23.09.2024 року по 01 лютого 2025 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» з урахуванням рівномірного його розподілу між особами, які мали право на такі виплати у вказаний період з урахуванням висновків, відображених судом у цій постанові та здійснити відповідну виплату сум грошового забезпечення за обумовлений період на користь ОСОБА_1 , як представника неповнолітньої дитини. 
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос