ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2026 року	Львів	Справа № 607/18509/25 пров. № А/857/39731/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Ніколіна В.В., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2025 року про повернення позовної заяви (головуючий суддя: Дзюбановський Ю.І., місце ухвалення - м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 , 04.09.2025, звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП № 884 від 05.06.2025 та закрити провадження по справі. 
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2025 року адміністративний позов представника ОСОБА_1 – адвоката Мартищук Л.П. до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 05.06.2025 № 884 повернуто позивачу.
Не погодився із цією ухвалою позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає її необґрунтованою, такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому просить скасувати, а справу направити для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи апеляційні скарги апелянт покликається на те, що в поштовій скриньці він знайшов постанову про відкриття виконавчого провадження і лише після цього звернувся в ІНФОРМАЦІЯ_2 , де отримав оскаржувану постанову, про існування якої йому абсолютно не було відомо. Підтвердженням цьому, як зазначено вище, є три факти: 
1. Відсутність протоколу, що підтверджується змістом постанови. 
2. Відсутність підпису про отримання на постанові. 
3. Недостовірні відомості в тексті постанови (відносно сімейного стану та місця роботи), що підтверджує необізнаність особи, відносно якої складався протокол чи постанова
У відповідності до ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зокрема, про повернення позовної заяви, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Враховуючи вимоги цієї статті, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що цю справу слід розглядати без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що така підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що процесуальний строк на звернення позивача до суду із адміністративним позовом пропущений не з поважних причин і поновленню не підлягає.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, предметом спору є постанова про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП № 884 від 05.06.2025.
Статтею 286 КАС України, передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Статтею 118 КАС передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження у справах цієї категорії підлягають оцінці на предмет їх поважності в загальному порядку, передбаченому процесуальним законом, з урахуванням особливостей визначених ст. 286 КАС України, і суд не обмежений у повноваженні щодо поновлення цього строку за наявності відповідних підстав, з урахуванням визначених цією статтею строків оскарження.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч. 2 ст. 123 КАС України).
Частиною 6 ст. 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Пунктом 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, зокрема, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.09.2025 позов позивача залишено без руху, так як такий був поданий без додержання вимог, викладених у ст. 161 КАС України, а саме не наведено позивачем обґрунтування, які стосуються поважності пропуску процесуального строку на звернення до суду та його поновлення, не подано заяви про поновлення такого строку, відсутність доказів того, що ОСОБА_1 не знав про винесення 05.06.2025 відносного нього постанови про накладення адміністративного стягнення, відсутність доказів, які б підтверджували неможливість ОСОБА_1 отримати в установлений строк постанови про накладення нього адміністративного стягнення.
На виконання вимог цієї ухвали, 17.09.2025 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, які вказані в ухвалі суду від 08.09.2025 із обґрунтуваннями поважності причин пропуску процесуального строку на звернення до суду із позовом і його поновлення.
Однак, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2025 адміністративний позов повернуто позивачу, оскільки процесуальний строк на звернення позивача до суду із адміністративним позовом пропущений не із поважних причин і поновленню не підлягає.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач як позовній заяві, так і апеляційній скарзі наполягає на тому, що про існування оскаржуваної постанови нічого не знав, що підтверджує відсутність його підпису на цій постанові. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в оскаржуваній постанові дійсно відсутній підпис позивача про її отримання. Крім цього, докази того, що ОСОБА_1 відмовився від отримання оскаржуваної постанови в матеріалах справи також відсутні.
Натомість, позивач покликається на те, що з оскаржуваною постановою ознайомився виявивши в поштовій скриньці постанову про відкриття виконавчого провадження і лише після цього звернувся в ІНФОРМАЦІЯ_2 , де отримав оскаржувану постанову, про існування якої йому абсолютно не було відомо. 
Суд апеляційної інстанції зауважує, що суд першої інстанції повертаючи позовну заяву не з`ясував, коли саме позивач отримав в ІНФОРМАЦІЯ_3 оскаржувану постанову, тобто не встановив точної дати отримання оскаржуваної постанови. 
Разом з тим, встановлення точної дати отримання спірної постанови, безпосередньо пов`язаний з початком перебігу строку звернення до суду, оскільки такий починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви є передчасним, оскільки матеріалами справи не підтверджено день, коли особа дізналась про порушення свого права, тобто встановлений доказами день, коли позивач дізнався про постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП № 884 від 05.06.2025.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції повертаючи позовну заяву допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до приписів ст. 320 КАС України є підставою для скасування ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Керуючись ст. ст. 312, 320, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд-

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 607/18509/25 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	В. В. Ніколін