КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/7463/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Савонюка М.Я., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (надалі – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (надалі – відповідач 2), у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 30.07.2025 №023830033398, щодо відмови ОСОБА_1 в призначені та виплаті пенсії за вислугу років;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити призначення та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із зарахуванням до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років періодів трудової діяльності в закладах охорони здоров`я з 05.08.1986 по 19.07.1991, з 22.07.1991 по 11.05.1999, з 12.05.1999 по 06.07.2001, з 12.07.2001 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 05.03.2005, з 16.03.2005 по 19.06.2006, з 20.06.2006 по 25.12.2015, з 28.12.2015 по 31.08.2023, з 01.09.2023 по 23.12.2024, починаючи з 22.07.2025.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.07.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058-IV). Заява була розглянута за принципом екстериторіальності. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 30.07.2025 №023830033398 їй відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю достатнього спеціального стажу. Зокрема, відповідач2 безпідставно не зарахував спеціальний стаж згідно довідки № 01-07/07/2025-1 від 07.07.2023, оскільки в останній відсутня підстава видачі, інформація про перебування (відсутність) у відпустках без збереження заробітної плати, по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Крім того, зазначена довідка не містить підписів відповідальних осіб, визначених нормами законодавства (завірена одним підписом). Також, не враховано довідку №1407/25-1105 від 14.07.2025, оскільки в довідці відсутня підстава видачі, інформація про перебування (відсутність) у відпустках без збереження заробітної плати, по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Крім цього, не зараховані періоди згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.08.1986, у зв`язку з ненаданням уточнюючих довідок.
Вважає відмову у призначенні пенсії протиправною, оскільки до пенсійного органу були надані всі необхідні документи, які підтверджують право на призначення пенсії за вислугу років. 
З цих з цих підстав просить позов задовольнити.

Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області надало суду відзив на позовну заяву, у якому заперечило проти задоволення позовних вимог.
На обгрунтування заперечень зазначає, що позивач 22.07.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років із переліком документів. Її заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. За результатами розгляду було прийнято рішення від 30.07.2025 №023830033398 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років. 
Вказує, що до спеціального стажу не зараховано періоди роботи: згідно трудової книжки НОМЕР_2 з 05.08.1986 по 19.07.1991, з 22.07.1991 по 11.05.1999, з 12.05.1999 по 06.07.2001, з 12.07.2001 по 05.03.2005, з 16.03.2005 по 19.06.2006, з 01.09.2023 по 23.12.2024 у зв`язку з відсутністю уточнюючих довідок, які підлягають зарахуванню для визначення права на пенсію за вислугу років; з 20.06.2006 по 25.12.2015 згідно довідки №1407/25-1105 від 14.07.2025, виданої ПАТ “Вінницяфармація“, оскільки в довідці відсутня підстава видачі, інформація про перебування (відсутність) у відпустках без збереження заробітної плати, по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку; з 28.12.2015 по 31.08.2023, згідно довідки № 01-07/07/2025-1 від 07.07.2025, виданої ТОВ “ЦФК“, оскільки в довідці відсутня підстава видачі, інформація про перебування (відсутність) у відпустках без збереження заробітної плати, по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Крім того, зазначена довідка не містить підписів відповідальних осіб, визначених нормами законодавства (завірена одним підписом).
Зауважує, що оскільки у позивача відсутній достатній спеціальний стаж, підстави для призначення пенсії за вислугу років відсутні.
З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області також надало суду відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог.
На обгрунтування заперечень зазначає, що позивач 22.07.2025 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років. Вказана заява була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та прийнято рішення від 30.07.2025 №023830033398 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років. 
Зауважує, що заяву позивача про призначення пенсії по суті Головне управління не розглядало, жодних рішень за результатами розгляду не приймало, у спірних правовідносинах діяло в межах повноважень визначених чинним законодавством, а тому відсутні правові підстави вважати, що вчинено будь –які протиправні дії відносно позивача.
З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.10.2025 головуючим суддею по розгляду справи №340/7463/25 визначено суддю Казанчук Г.П.
Ухвалою від 05.11.2025 відкрито провадження у справі, розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Розпорядженням керівника апарату суду від 24.12.2025 №356 на підставі пунктів 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, пунктів 2.3, 6.2, 11.5 Засад використання автоматизованої системи документообігу у Кіровоградському окружному адміністративному суді призначено повторний автоматизований розподіл справи №340/7463/25.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.01.2026 головуючим суддею по розгляду справи №340/7463/25 визначено суддю Савонюка М.Я.
12.01.2026 ухвалою суду справу прийнято до свого провадження. Постановлено розгляд справи розпочати спочатку зі стадії розгляду справи по суті. 
Будь-яких клопотань від учасників справи не надходило.

Установивши фактичні обставини справи, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.
22.07.2025 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII (а.с. 45-46). 
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності, розглянуто вказану заяву позивача з доданими до неї документами та прийнято рішення №023830033398 від 30.07.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 з підстав відсутності достатнього стажу за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Визначено, що вік заявниці 57 цілих років, страховий стаж становить 41 рік 02 місяці 22 дні. Спеціальний стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років не підтверджено. 
За поданими документами спеціального стажу не зараховано періоди роботи згідно довідок: 
- № 01-07/07/2025-1 від 07.07.2023, виданої ТОВ “ЦФК“, оскільки в довідці відсутня підстава видачі, інформація про перебування (відсутність) у відпустках без збереження заробітної плати, по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Крім того, зазначена довідка не містить підписів відповідальних осіб, визначених нормами законодавства (завірена одним підписом); 
- № 1407/25-1105 від 14.07.2025, виданої ПАТ “Вінницяфармація“, - в довідці відсутня підстава видачі, інформація про перебування (відсутність) у відпустках без збереження заробітної плати, по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. 
Також, не було враховано до спеціального стажу решту періодів згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.08.1986, оскільки такі потребують підтвердження уточнюючими довідками (а.с. 43).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом №1788-XII та Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV (далі — Закон №1058-IV).
Статтею 1 Закону №1058-ІV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 2 Закону №1788-XII призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.
Згідно зі статтею 51 Закону №1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Пунктом "е" статті 55 Закону №1788-XII (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. 
Проте, Законом України від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який набув чинності з 01.04.2015 (далі — Закон №213-VIII) пункт "е" статті 55 Закону №1788-XII було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
У подальшому, згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII (далі — Закон №911-VIII) до статті 55 Закону №1788-XII з 01.01.2016 також було внесено зміни, відповідно до яких пункт "е" вказаної статті має наступний зміст: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Таким чином, Законом №213-VIII підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктом "е" статті 55 Закону №1788-XII, та Закон №911-VIII додатково встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років. 
Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII.
Конституційний Суд України, приймаючи вказане рішення, виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону №1788-XII - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.
Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019.
Враховуючи викладене, суд вважає, що з 04.06.2019 при вирішенні питання про призначення позивачу пенсії за вислугою років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом №911-VIII, тобто при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років незалежно від віку необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років на посадах, зазначених у переліку, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі №440/1286/20. 
Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії №023830033398 від 30.07.2025 мотивовано відсутністю у заявника необхідного спеціального стажу роботи. За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу та вислуги років не зараховано всі періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 05.08.1986, оскільки для зарахування таких періодів роботи до спеціального страхового стажу необхідно надати уточнюючі довідки. Також, не враховані довідки № 01-07/07/2025-1 від 07.07.2023 та № 1407/25-1105 від 14.07.2025 у зв`язку з їх неналежним оформленням. При цьому, підтверджено страховий стаж 41 рік 02 місяці 22 дні. 
Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Надання інших додаткових документів, у тому числі уточнюючих довідок підприємства, установи або організації, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або у ній містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.
Відповідно до записів у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 05.08.1986, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 52-57), позивач 05.08.1986 прийнята у відділ експедиції Артеміського аптечного складу на посаду фармацевта згідно наказу №236-л від 05.08.1986;
- 13.08.1986 - переведена у відділ №1 фармацевтом згідно наказу №243-л від 13.08.1986;
- 19.07.1991 позивач була звільнена у зв`язку з переведенням в аптеку №239 (наказ №141-к від 17.07.1991;
- 22.07.1991 згідно наказу №16 від 22.07.1991 призначена на посаду фармацевта аптеки №239 за переведенням;
- 09.06.1995 зроблено запис про те, що аптека №239 зареєстрована як самостійне державне комунальне підприємство «Аптека №239»;
- 09.07.1998 державне комунальне підприємство «Аптека №239» передане в сумісну власність територіальних громад, селищ, міст, що знаходяться в управлінні Донецької обласної ради;
- 01.04.1999 внесено запис про те, що державне комунальне підприємство «Аптека №239» реорганізовано у структурний підрозділ "Аптека 239" Товариства з обмеженою відповідальністю "Обласна аптечна холдингова компанія";
- 01.04.1999 внесено запис про те, що структурний підрозділ "Аптека 239" Товариства з обмеженою відповідальністю "Обласна аптечна холдингова компанія" реорганізовано в дочірнє підприємство "Аптека 239" Товариства з обмеженою відповідальністю "Обласна аптечна холдингова компанія";
- 11.05.1999 на підставі наказу №7 від 10.05.1999 позивач звільнена з посади у зв`язку з переведенням в аптеку ВАТ "Фітофарм";
- 12.05.1999 позивач прийнята на посаду фармацевта в аптеку ВАТ "Фітофарм" (наказ №17 від 07.05.1999);
- 06.07.2001 ОСОБА_1 звільнена з роботи у зв`язку зі зміною місця проживання (наказ №7 від 06.07.2001);
- 12.07.2001 згідно наказу №38-к від 09.07.2001 прийнята на посаду фармацевта у Приватне підприємство "Конекс";
- 05.03.2005 звільнена з роботи у ПП "Конекс" за власним бажанням (наказ №14-к від 04.03.2005);
- 16.03.2005 позивач прийнята на роботу фармацевтом аптеки за трудовим договором №3052, зареєстрованим у Вінницькому районному центрі зайнятості 16.03.2005, до приватного підприємця ОСОБА_2 ;
- 19.06.2006 звільнена з роботи за угодою сторін згідно трудового договору №3052 від 20.06.2006;
- 20.06.2006 прийнята на посаду фармацевта аптеки №7 ВАТ "Вінницяфармація" згідно наказу №73-к від 19.06.2006;
- 25.12.2015 звільнена з роботи за власним бажанням (наказ №258-к від 22.12.2015);
- 28.12.2015 прийнята на посаду фармацевта аптеки №16 ТОВ "Центральна фармацевтична компанія" (наказ №48-к від 25.12.2015);
- 01.12.2021 внесено запис про зміну назви посади позивача на "асистент фармацевта";
- 31.08.2023 позивач звільнена за власним бажанням (наказ №151/к від 28.08.2023);
- 01.09.2023 прийнята на посаду асистента фармацевта до Приватного підприємства "АВС ФАРМ" згідно наказу №27-к від 30.08.2023;
- 23.12.2024 звільнена з роботи за угодою сторін (наказ №32-к від 11.12.2024).
Записи у трудовій книжці позивача внесено згідно з чинним на час внесення цих записів законодавством. Такі записи є чіткими, хронологічно послідовними, не містять жодних виправлень, закреслень, чи неточностей та завірені відбитками печаток роботодавців. 
Відомості щодо періодів роботи позивача, зазначені у трудовій книжці, відповідачами під сумнів не ставляться та повністю зараховані до загального страхового стажу. 
На підтвердження спеціального трудового стажу позивач надав пенсійному органу також довідки ТОВ "Центральна фармацевтична компанія" №01-07/07/2025-1 від 07.07.2025 та Приватного акціонерного товариства «Вінницяфармація» №1407/25-1105 від 14.07.2025 (а.с. 58).
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.93 року №909 затверджено "Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років", в Розділі 2 Охорона здоров`я якого зазначено найменування закладів і установ: аптеки, аптечні кіоски, аптечні фармацевти, магазини, контрольно-аналітичні лабораторії, асистенти фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборанти.
Згідно з пунктами 2 і 3 примітки до Переліку №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію за вислугу років, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ; робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Згідно з пунктом 3 Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22.06.1995 №114 (був чинним до 12 листопада 2002 року), закладами охорони здоров`я є фармацевтичні (аптечні) заклади, до яких належать аптека, аптечна база (склад), контрольно-аналітична лабораторія, база (склад) медичної техніки, магазин медичної техніки, магазин медичної оптики.
Згідно з Роз`ясненням, яке є додатком до переліку закладів охорони здоров`я:
аптека - заклад охорони здоров`я, який функціонує з дозволу і під контролем державних органів, основним завданням якого є забезпечення населення, санаторно-профілактичних, лікувально-профілактичних, фізкультурно-оздоровчих, санаторно-курортних, науково-медичних та інших закладів охорони здоров`я, підприємств, установ і організацій лікарськими засобами і виробами медичного призначення (пункт 22);
аптека, на яку покладено адміністративне та організаційно-методичне керівництво аптеками району (міста), називається центральною районною (міською) аптекою (пункт 23);
аптека, яка призначена для переважного забезпечення однієї або декількох лікарень, інших закладів охорони здоров`я, а також населення медикаментами і предметами медичного призначення, називається відповідно лікарняною або міжлікарняною аптекою (пункт 24).
Згідно з пунктом 3 Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385 закладами охорони здоров`я є фармацевтичні (аптечні) заклади, до яких належать аптека, аптечна база (склад), база (склад) медичної техніки, база спеціального медичного постачання (центральна, республіканська, обласна), контрольно-аналітична лабораторія, лабораторія з аналізу якості лікарських засобів, магазин (медичної техніки, медичної оптики).
Згідно з Поясненням до Переліку закладів охорони здоров`я:
аптека - заклад охорони здоров`я, основним завданням якого є забезпечення населення, закладів охорони здоров`я, підприємств, установ і організацій лікарськими засобами і виробами медичного призначення (пункт 16);
аптека, на яку покладено організаційно-методичне керівництво аптеками району (міста), називається центральною районною (міською) аптекою (пункт 17);
аптека, яка призначена для переважного забезпечення однієї або декількох лікарень, інших закладів охорони здоров`я, а також населення медикаментами і предметами медичного призначення, називається відповідно лікарняною або міжлікарняною аптекою (пункт 18).
Крім того, пунктом 7 Правил роздрібної реалізації лікарських засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.97 №447, аптеки також віднесено до закладів охорони здоров`я.
Відповідно до Переліку посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою (фармацевтів) у закладах охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 № 385 до посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою віднесено посади фармацевта та лаборанта.
Таким чином, до закладів охорони здоров`я віднесені лікарняні заклади, аптечні бази (склади), бази (склади) медичної техніки, аптеки, а до посад, які надають право на пільгову пенсію, віднесені посади, зокрема, фармацевта (незалежно від найменування посад).
Оскільки дані трудової книжки позивача, яка надавалась до органу територіального органу Пенсійного фонду України, підтверджують її роботу з 05.08.1986 по 19.07.1991, з 22.07.1991 по 11.05.1999, з 12.05.1999 по 06.07.2001, з 12.07.2001 по 05.03.2005, з 16.03.2005 по 19.06.2006, з 20.06.2006 по 25.12.2015, з 28.12.2015 по 31.08.2023, з 01.09.2023 по 23.12.2024 на посадах фармацевта (асистента фармацевта) аптечних закладів, що відноситься до закладів охорони здоров`я, такі періоди роботи мають бути зараховані позивачу до її спеціального стажу.
Суд враховує й те, що за частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV органи пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
У даному випадку матеріали справи не містять доказів звернення пенсійного органу до відповідних підприємств, установ та організацій з метою надання необхідних додаткових документів, а також здійснення відповідної перевірки достовірності поданих позивачем та відображених у її трудовій книжці відомостей щодо періодів роботи та страхового (трудового) стажу позивача.
При цьому, хоча й витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, однак перекладання обов`язку доказування, надання відомостей на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може слугувати умовою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31.01.2025 у справі №120/8471/23.
Стосовно доводів відповідачів щодо необхідності звернення позивача до Комісії для зарахування спеціального стажу відповідно до Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 №18-1 (далі — Порядок №18-1), суд зазначає таке.
Відповідно до п. 1 Порядку №18-1 цей порядок визначає процедуру підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи: для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника; до 01 січня 2004 року, якщо в трудовій книжці є записи з виправленнями або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи на підприємствах, в установах, організаціях (їх правонаступниках), розташованих на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (далі - підприємства, які розташовані на тимчасово окупованій території).
Згідно з преамбулою Порядку №18-1 зазначений порядок затверджено на виконання пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.
Тобто, підставою для визначення пільгового стажу комісіями з питань підтвердження стажу роботи при головних управліннях Пенсійного фонду України на підставі положень Порядку № 18-1 є не факт роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території або ліквідації роботодавця без визначення правонаступника, а неможливість визначення пільгового стажу роботи на підставі наявних в особи документів, що звертається із заявою про призначенням пенсії, документів.
Натомість в оскаржуваному позивачем рішенні про відмову в призначенні позивачу пенсії не наведено підстав, за яких пільговий стаж позивача не може бути встановлено на підставі записів трудової книжки та доданих до заяви про призначення пенсії документів, з огляду на що суд вважає відповідні доводи відповідачів необгрунтованими.
За встановлених фактичних обставин та оцінки поданих позивачем до заяви про призначення пенсії за віком документів, суд дійшов висновку про безпідставність не зарахування відповідачем2 періодів роботи позивача згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.08.1986 до спеціального трудового стажу, що є підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення від 30.07.2025 №023830033398 про відмову у призначенні пенсії відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, то суд зазначає таке. 
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1). 
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Згідно з пунктом 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. 
Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. 
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Положеннями пункту 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії. 
Таким чином, після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення (перерахунку) пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. При цьому, виплату пенсії проводить орган за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Враховуючи вимоги Порядку №22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії за вислугу років, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
Відтак, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності. Тобто всі дії щодо призначення/перерахунку пенсії вчиняє саме Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. 
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.
Натомість, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не здійснювало розгляд заяви позивача по суті, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо здійснення певних дій.
Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб?єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб?єктів владних повноважень.
Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
З огляду на викладене, суд має право визнати дії суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.
Так, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.
Проте, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Отже, з огляду на встановлені у справі обставини та норми права, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до її стажу за вислугу років періодів роботи з 05.08.1986 по 19.07.1991, з 22.07.1991 по 11.05.1999, з 12.05.1999 по 06.07.2001, з 12.07.2001 по 05.03.2005, з 16.03.2005 по 19.06.2006, з 20.06.2006 по 25.12.2015, з 28.12.2015 по 31.08.2023, з 01.09.2023 по 23.12.2024 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.08.1986, повторно розглянути заяву від 22.07.2025 та вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі — КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідач2, приймаючи рішення від 30.07.2025 №023830033398, діяв не на підставі Конституції та законів України.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом часткового задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України). 
Оскільки позов задоволено частково, суд стягує на користь позивача судовий збір у сумі 484,48 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача2.
Керуючись статтями 241 — 246, 263, 255 КАС України, суд –
ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання вчинити певні дії — задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №023830033398 від 30.07.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за вислугу років.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до її стажу за вислугу років періоди роботи з 05.08.1986 по 19.07.1991, з 22.07.1991 по 11.05.1999, з 12.05.1999 по 06.07.2001, з 12.07.2001 по 05.03.2005, з 16.03.2005 по 19.06.2006, з 20.06.2006 по 25.12.2015, з 28.12.2015 по 31.08.2023, з 01.09.2023 по 23.12.2024 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.08.1986, повторно розглянути заяву від 22.07.2025 та вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ: 20632802, вулиця Соборна, 7а, місто Кропивницький, Кіровоградська область, 25009) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 48 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 30 січня 2026 року.
Повне найменування учасників:
Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).
Відповідач1 - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ 22933548, вул. Саєнка Андрія, буд.10, м. Фастів, Київська область, 08500; адреса для листування: вул. Варшавська, 3б, смт. Макарів, Київська область, 08001). 
Відповідач2 – Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - (код ЄДРПОУ: 20632802, вулиця Соборна, 7а, місто Кропивницький, Кіровоградська область, 25009).

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду М.Я. САВОНЮК