Справа № 420/39939/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд в складі судді Бутенка А.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Подільської міської ради Одеської області в особі Липецького старостинського округу про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Подільської міської ради / Липецького старостинського округу, яка полягає у невиконанні рішення суду та ненаданні довідки про проживання ОСОБА_2 з 1932 року; 
- зобов`язати Подільську міську раду / Липецький старостинський округ видати позивачу довідку, що підтверджує проживання ОСОБА_2 з 1932 року в с. Липецьке, на підставі рішення суду. 
Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача з вимогою видати довідку про проживання ОСОБА_2 на підставі рішення Подільського міськрайонного суду Одеської області у справі № 505/2580/24. Відповідач відмовим у видачі довідки у зв`язку з відсутністю погосподарських книг за 1932 рік. Вважаючи відмову протиправною позивач звернувся до суду з цим позовом.
30.12.2025 року від Виконавчого комітету Подільської міської ради Одеської області надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що чинним законодавством України не передбачено обов`язку видачі довідки про проживання за відсутності первинних архівних документів (архівні документи щодо проживання ОСОБА_2 у селі Липецьке за період до 1944 року відсутні внаслідок воєнних дій) тож, склад протиправної бездіяльності відсутній. Судове рішення у справі №505/2580/24 від 08.07.2025 року про встановлення факту проживання не створює архівних документів та не наділяє відповідача повноваженнями видавати довідку за відсутності документальної бази. Зобов`язання відповідача видати довідку в даних умовах означало б примушення до вчинення дій поза межами його компетенції, що суперечить статті 19 Конституції України. Враховуючи вищезазначене Подільська міська рада Подільського району Одеської області не вбачає можливим визнання протиправною бездіяльністю таку відмову. Видача довідки, що підтверджує проживання ОСОБА_2 з 1932 року в с.Липецьке є прямим порученням чинних нормативно-правових актів України.
07.01.2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій представник підтримав позицію викладену в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Заяви чи клопотання від сторін не надходили.
Процесуальні дії, вчинені судом.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Обставини справи.
Рішенням Подільського міськрайонного суду Одеської області у справі № 505/2580/24 від 08.07.2025 року було встановлено юридичний факт проживання ОСОБА_2 з 1932 року у с. Липецьке Подільського району Одеської області. 
04.11.2025 року представник позивача звернувся до Подільської міської ради Одеської області із запитом щодо надання довідки щодо проживання ОСОБА_2 з 23.07.1932 року по 27.06.2001 року за адресою АДРЕСА_1 .
Листом від 11.11.2025 року староста Липецького старостинського округу повідомила, що метричні книги про народження Архангело-Михайлівської церкви та Вознесенського Молитовного будинку села Липецьке Котовського району Одеської області вважаються втраченими у період окупації та воєнних дій 1941-1944 років. Також повідомлено, що згідно записів існуючих погосподарських книг з 1944 року Липецького старостинського округу Подільського району Одеської області ОСОБА_2 , 1932 року народження, дійсно постійно проживав в селі Липецьке Котовського району Одеської області по дату смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 .
11.11.2025 року позивач звернувся до Подільської міської ради Одеської області із заявою про надання довідки щодо проживання ОСОБА_2 з 23.07.1932 року по 27.06.2001 року за адресою АДРЕСА_1 .
Листом від 17.11.2025 року староста Липецького старостинського округу надала аналогічну відповідь.
Джерела права й акти їх застосування.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Частинами другою та четвертою статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Висновки суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а на підставі аналізу положень Закону № 1404-VIII дійшла висновку, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII.
Згідно з положеннями частин першої та другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Аналогічні положення зазначені в ст. 447 ЦК України, судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом.
Суд зазначає, що процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Ці норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в справі.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за ЦК України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Наявність у ЦК України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому ЦК України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Позивач наголошує, що в межах даної справи оспорюється бездіяльність відповідача, що вчинена відповідачем на виконання рішення Подільського міськрайонного суду Одеської області у справі № 505/2580/24, в частині не надання довідки про місце проживання (витягу з реєстру територіальної громади, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи) діда ОСОБА_2 , яку і просить позивач видати в межах даної справи.
Таким чином зазначені вимоги стосуються саме порядку виконання судового рішення по справі у цивільній справі № 505/2580/24, а тому позивач, має встановлене процесуальним законом право в порядку ст. 447 ЦК України подати до суду першої інстанції заяву про встановлення судового контролю за виконанням судових рішень у цивільних справах щодо не виконання відповідачем такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
З урахуванням того, що суд у цивільній справі № 505/2580/24 уже встановив певний юридичний факт (факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в с. Липецьке Котовського району Одеської області з 1932 року до 2001 року), це рішення замінює собою відсутні первинні документи, а саме: метричні книги про народження Архангело-Михайлівської церкви та Вознесенського Молитовного будинку села Липецьке Котовського району Одеської області.
Таким чином, питання видачі позивачу витягу з реєстру територіальної громади, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , охоплюється рішенням суду у цивільній справі № 505/2580/24 та належить до предмета їх виконання.
Отже, заявлений у цій справі позов фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання Подільською міською радою Одеської області рішення суду в цивільній справі, що набрало законної сили.
Як свідчить стала судова практика Верховного Суду, в прийнятих судових рішеннях Верховний Суд неодноразово зауважував, що у разі незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю, вчиненими відповідачем на виконання судового рішення позивачі можуть скористатися процесуальним механізмом судового контролю та звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою, а не подавати новий адміністративний позов.
Саме відповідно до вимог ст. 447 ЦК України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в цивільних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Наведені спеціальні норми ЦК України, спрямовані на забезпечення належного виконання судового рішення, а тому виключається можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому ЦК України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Суд враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Розподіл судових витрат.
Згідно з вимогами ст.139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Подільської міської ради Одеської області в особі Липецького старостинського округу (вул.Центральна, 67, с. Липецьке, Подільський р-н, Одеська обл., 66352, код ЄДРПОУ 04056960) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко

.