Справа № 466/2043/25
Провадження № 1-кп/466/338/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 
учасники провадження
секретар ОСОБА_2 
прокурор ОСОБА_3 
обвинувачений ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №12025142380000127 від 28.02.2025 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Рубіжне Луганської області, з середньою спеціальною освітою, працездатного, непрацевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судженого: востаннє 
вироком Галицького районного суду м.Львова від 14 березня 2025 року за ч.2 ст.389 КК України, згідно ч.4 ст.70 КК України, до покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі,
вироком Сихівського районного суду м.Львова від 28.05.2025 за ч.1 ст.71, ч.1 ст.309 КК України до остаточного покарання 1 рік 8 місяців обмеження волі,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.357 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 26 лютого 2025 року, в період часу з 21 години 30 хвилин по 22 годину 00 хвилин, перебуваючи у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_2 , витягнув з гаманця, що був у чорному рюкзаку, банківську картку АТ «Сенс Банк» НОМЕР_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_5 , на якій зберігалися грошові кошти ОСОБА_5 , що, за функціональним призначенням, як засіб доступу до банківських рахунків, є різновидом офіційного документу, що випливає із Законів України «Про інформацію» від 02.10.1992, «Про платіжні послуги» від 30.06.2024, «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення, реалізуючи свій протиправний намір, з метою подальшого незаконного використання такої карти шляхом розрахунку грошовими коштами, належних потерпілому, що зберігалися на зазначеній банківській картці, тим самим незаконно привласнив офіційний документ з корисливих мотивів.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального проступку визнав повністю, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. Надав показання про те, що дійсно 26.02.2025р. у вечірній час., перебуваючи у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_2 , витягнув з гаманця ОСОБА_5 його банківську картку АТ «Сенс Банк», з метою подальшого використання її як засобу платежу. В подальшому розрахувався коштами з цієї картки при здійсненні покупки в супермаркеті. У вчиненому розкаявся. Просить його суворо не карати.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого. Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального проступку повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які є в матеріалах кримінального провадження.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку повністю і об`єктивно доведена, його дії правильно кваліфіковано за ч.1 ст.357 КК України як викрадення офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів.
Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно з ст.12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При обранні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до ст.65 КК України, враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, покарання за попереднім вироком не відбув, на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» обвинувачений не перебуває, на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції частини 1 статті 357 КК України у виді обмеження волі.
Суд приймає до уваги те, що ОСОБА_4 був засуджений вироком Сихівського районного суду м.Львова від 28.05.2025р. за ч.1 ст.71, ч.1 ст.309 КК України до 1 року 8 місяців обмеження волі. Цей вирок набрав законної сили 30.06.2025р. Відомості про відбування ОСОБА_4 цього покарання відсутні.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок до постановлення вказаних вище вироків, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання з урахуванням ч.4 ст.70КК України та до призначеного за даним вироком покарання, частково приєднати невідбе покарання за вироком Сихівського районного суду м.Львова від 28.05.2025 року.
Процесуальні витрати і речові докази відсутні.
Запобіжний захід не застосовувався.
Керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.357 КК України ,та обрати покарання у виді 1 (одного) року 9 (дев`яти) місяців обмеження волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Сихівського районного суду м.Львова від 28.05.2025 року та визначити ОСОБА_4 остаточне покарання - 1 (один) рік 10 (десять) місяців обмеження волі.
Строк відбуття покарання рахувати з часу звернення вироку до виконання.
Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати відсутні.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок складено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

  Суддя	  	 ОСОБА_6