ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

28 січня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/4275/25
Головуючий у першій інстанції – ДАВИДЧУК Д. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/453/26

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Шитченко Н.В.,
суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) боржника до закінчення дитиною навчання – 30 червня 2028 року.
Заявлені вимоги мотивувала тим, що з 02 березня 2002 року по 24 травня 2013 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка сторін – ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу дочка проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. З 19 серпня 2024 року ОСОБА_5 навчається на денній формі в Національному університеті біоресурсів і природокористування України, термін закінчення навчання 30 червня 2028 року.
Зазначала, що у зв`язку з навчанням на стаціонарній формі дочка потребує постійної матеріальної допомоги, а щомісячний дохід позивачки не покриває необхідні витрати. Зважаючи на те, що відповідач є працездатним, перебуває на військовій службі в ЗСУ та отримує стабільний дохід, відтак може надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, тому відповідно до приписів ст. 182, 199, 200 СК України наявні підстави для стягнення з нього аліментів.
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 листопада 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку, починаючи з 21 серпня 2025 року. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи рішення суду незаконним, просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої дочки у розмірі 1/14 частки його доходу до закінчення ОСОБА_4 навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно виснував про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. ОСОБА_2 зазначає, що суд не надав належної оцінки тому, що скаржник перебуває на військовій службі під час воєнного стану та має значні фінансові витрати; має на утриманні двох малолітніх дітей, 2015 та 2023 року народження, а також сплачує аліменти на утримання їх матері відповідно до рішення Яготинського районного суду від 17 серпня 2023 року; його реальний дохід значною мірою спрямовується на забезпечення проходження служби та побутових потреб.
Указує, що дочка ОСОБА_4 навчається на державній формі, тобто не несе витрат на оплату навчання. Позивачкою не надано доказів того, що дочка постійно проживає разом з нею та фактично перебуває на її утриманні; що існують додаткові витрати на проживання чи навчальні матеріали. Факт навчання сам по собі не свідчить про існування матеріальної потреби, а є лише однією з умов, яка підлягає доказуванню у сукупності з іншими. Суд фактично підмінив обов`язок доказування, поклавши його цілком на відповідача, що суперечить приписам ст. 81 ЦПК України. 
Посилається на практику розгляду судами апеляційної інстанції справ аналогічної категорії, відповідно до якої при вирішення спорів про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини мають ураховуватися доходи обох батьків, наявність у відповідача інших утриманців, його сімейний та фізичний стан. 
Позивачкою відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом термін не подавався.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_6 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги. Суд критично оцінив твердження відповідача про те, що витрати на навчання дочки у Національному університеті біоресурсів і природокористування України відсутні через навчання на державній формі, зазначивши, що стягнення аліментів на навчання не обмежується виключно оплатою за освітні послуги. До складу таких витрат входять також витрати на забезпечення навчальними матеріалами, харчування, проживання, проїзд та інші необхідні потреби, пов`язані з навчальним процесом.
Визначаючи розмір аліментів, необхідний до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 , районний суд виснував, що повнолітня ОСОБА_4 продовжує навчатися, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати, оскільки є особою працездатного віку. Суд, взявши до уваги наявність інших утриманців ОСОБА_2 та виходячи із засад розумності, справедливості та добросовісності, визнав за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини його доходу щомісячно.
Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. 
У справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 02 березня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Згурівського районного суду Київської області від 24 травня 2013 року розірвано (а.с. 10). 
Сторони являються батьками повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).
Позивачка разом з дочкою зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади (а.с. 5, 9).
З 19 серпня 2024 року ОСОБА_6 навчається на денній формі навчання в Національному університеті біоресурсів і природокористування України за спеціальністю «Харчові технології», термін закінчення навчання – 30 червня 2028 року, що підтверджено довідкою навчального закладу від 28 травня 2025 року (а.с. 11).
ОСОБА_2 являється батьком неповнолітніх дітей – дочок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 30, 31). Матір`ю дітей записана ОСОБА_9 .
Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 17 серпня 2023 року позов ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на особисте утримання дружини на час її вагітності задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання дитини – дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частки доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 липня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 аліменти на її утримання на час її вагітності в розмірі 1/6 частини доходу щомісячно, починаючи з 04 липня 2023 року та до досягнення дитиною трирічного віку. Мотиви цього судового рішення свідчать про те, що в ході судового розгляду ОСОБА_2 подав заяву про слухання справи у його відсутність та про визнання позову (а.с. 32-36). 
08 вересня 2023 року головним держаним виконавцем Яготинського відділу ДВС у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) винесені постанови про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчих листів, виданих 17 серпня 2023 року на підставі рішення Яготинського районного суду Київської області від 17 серпня 2023 року (а.с. 28, 29). 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. За приписами ст. 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Статтею 53 Конституції України встановлено, що кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.
Главою 16 СК України визначений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання.
Так, відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. 187, 189-192, 194-197 СК України (ч. 1 ст. 201 цього Кодексу).
У частині 2 ст. 182 СК України наведено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Верховний Суд у постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 753/20347/20 наголосив, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16).
З системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню наступні обставини: потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. 
Приписами ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, у повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
У справі встановлено, що сторони являються батьками повнолітньої дитини – дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 19 серпня 2024 року навчається у Національному університеті біоресурсів і природокористування України на денній формі навчання. 
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач, будучи батьком їх спільної повнолітньої дитини, не надає їй матеріальну допомогу, незважаючи на те, що дочка продовжує навчатися та потребує фінансової підтримки.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 є також батьком неповнолітніх дочок, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Як у відзиві на позовну заяву (а.с. 26-27), так і в апеляційній скарзі відповідач стверджував про те, що через наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей та їх матері він позбавлений можливості сплачувати аліменти на період навчання старшої дочки як у визначеному позивачкою (1/4 частина) так і судом (1/8 частина) розмірі.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Зміст рішення Яготинського районного суду Київської області від 17 серпня 2023 року свідчить про те, що ОСОБА_9 зверталася з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дочки ОСОБА_7 , 2015 року народження у розмірі 1/3 частини доходу відповідача щомісячно та аліментів на своє утримання у розмірі 1/6 частини доходу відповідача на час вагітності та до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідач, не з`явившись в судове засідання, подав заяву про слухання справи у його відсутність та про визнання позову. Суд, вирішуючи спір та визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини до стягнення з ОСОБА_2 , урахував також і визнання позову відповідачем. Позов задоволено повністю. 
ОСОБА_2 з цим судовим рішенням погодився, як погодився і з тим, що аліменти, які будуть стягуватися з нього надалі на утримання дочки ОСОБА_10 , 2015 року народження, становитимуть 1/3 частину його доходу щомісячно, а на утримання матері дитини – ОСОБА_9 він сплачуватиме аліменти у розмірі 1/6 частини доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що загалом становить 1/2 частину сукупного заробітку відповідача. 
Таким чином, в ході розгляду цієї справи скаржник не може посилатись як підставу для зменшення розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, на необхідність утримання також неповнолітніх дітей та дружини, оскільки добровільно погодився нести саме такий фінансовий тягар. У разі, якщо ОСОБА_2 вважає свої аліментні зобов`язання завеликими або надмірними, він не позбавлений можливості звернутися з позовом про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього рішенням Яготинського районного суду Київської області від 17 серпня 2023 року у справі № 382/1008/23.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. 
Апеляційний суд ураховує також те, що під час розгляду цієї справи ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду ОСОБА_2 не надано доказів, які б свідчили про його матеріальний стан.
Водночас з відкритих джерел, зокрема, відповіді № 2253285 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, сформованою 20 січня 2026 року на запит Чернігівського апеляційного суду, встановлено, що ОСОБА_2 на час вирішення спору є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , отримує стабільний щомісячний дохід (а.с. 62-63).
Так, згідно з наявними у відповіді відомостями ОСОБА_2 , як військовослужбовцю, у період з 1 по 4 квартал 2025 року виплачено 958 821,95 грн сукупного доходу. 
В апеляційній скарзі відповідач наголошував на тому, що значна частина його доходу спрямовується на забезпечення службових та побутових потреб, на підтвердження чого додав копії: фіскального чеку інтернет-магазину ТехноМарт від 25 вересня 2025 року про сплату 22 899 грн (а.с. 49); фіскального чеку ФОП ОСОБА_11 від 24 вересня 2025 року про сплату 5 995 грн за автономний дизельний обігрівач (а.с. 50); заказу-наряду від 29 вересня 2025 року щодо придбання, встановлення автомобільних запчастин та видаткової накладної до заказу-наряду від 29 вересня 2025 року на загальну суму 13 373,05 грн (а.с. 51); товарного чеку від 05 жовтня 2025 року про оплату товару на загальну суму 6 200 грн (а.с. 52).
Ці надані скаржником докази витрачання коштів апеляційний суд не вважає такими, що підтверджують зазначені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 , оскільки копії платіжних документів, які свідчать про придбання автозапчастин, дизельного обігрівача та інших приладів, не дозволяють ідентифікувати ОСОБА_2 , як особу, що їх придбала. 
Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. Отже, розмір аліментів на навчання повинен бути достатнім та необхідним.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, дійшов правильного висновку про те, що у зв`язку з навчанням на денній формі у Національному університеті біоресурсів і природокористування України ОСОБА_4 не має можливості працевлаштуватися та отримувати власний дохід. Твердження скаржника про ненадання позивачкою доказів наявності додаткових витрат на проживання дочки чи навчальні матеріали колегією суддів відхиляються, оскільки навчання, крім побутових витрат, також потребує коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення грошей на проїзд, харчування тощо. Отже, є правильним висновок суду першої інстанції про потребу ОСОБА_6 у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням.
При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд першої інстанції, вірно врахувавши рівність обов`язку батьків щодо утримання спільної дитини, яка продовжує навчання, матеріальне становище відповідача, що працевлаштований та отримує стабільний дохід, перебування на утриманні скаржника двох неповнолітніх дітей та їх матері, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів, зменшивши заявлений ОСОБА_1 до стягнення розмір аліментів з 1/4 до 1/8 частини сукупного доходу відповідача. Доводи апеляційної скарги цих висновків районного суду щодо зазначеного розміру аліментів не спростовують.
Ураховуючи наведені вище обставини, колегія суддів погоджується з тим, що визначений судом до стягнення з відповідача розмір аліментів на утримання повнолітньої ОСОБА_6 , є необхідним та достатнім для забезпечення витрат позивачки на навчання дочки і, разом із тим, співмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є механізмом забезпечення реалізації особою права на освіту та узгоджується із соціальною спрямованістю держави.
Беручи до уваги наведене вище, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства. Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 листопада 2025 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова