ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року	Львів	Справа № 140/487/25 пров. № А/857/22259/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О.І.,
Запотічного І. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року (головуючий суддя Димарчук Т.М.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження в м. Луцьк, у справі №140/487/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

17 січня 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення зарахування до вислуги років для призначення пенсії часу роботи на посаді «радіотелефоніста» 4-ої самостійної державної пожежної частини міста Ковеля Управління ДПО УМВС України з 25.08.1993 по 01.07.1998, нездійснення перерахунку вислуги років для призначення пенсії, непроведення виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 5 повних календарних років служби; зобов`язання зарахувати до вислуги років для призначення пенсії час роботи на посаді «радіотелефоніста» 4-ої самостійної державної пожежної частини міста Ковеля Управління ДПО УМВС України з 25.08.1993 по 01.07.1998, здійснити перерахунок вислуги років для призначення пенсії, виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби цивільного захисту в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 5 повних календарних років служби.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач працювала на посаді «радіотелефоніста» з 25.08.1993 по 01.07.1998, що підтверджується матеріалами справи, а відтак позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності щодо невключення до календарної вислуги років періоду служби з 25.08.1993 по 01.07.1998 є обґрунтованими. Враховуючи те, що ГУ ДСНС України у Волинській області не було здійснено належного розрахунку календарної вислуги років позивачу, такий розрахунок вплинув і на належну до сплати суму одноразової допомоги, оскільки таку допомогу позивачу було нараховано та виплачено із розрахунку 25 років 09 місяців 27 днів, тобто без врахування спірного періоду служби з 25.08.1993 по 01.07.1998 на посаді «радіотелефоніста» 4-ої самостійної державної пожежної частини міста Ковеля Управління ДПО УМВС України.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року та в задоволені позову відмовити в повному обсязі. Апелянт зазначає, що Перелік посад працівників органів та підрозділів цивільного захисту, підрозділів державної та професійної (невоєнізованої) пожежної охорони, час перебування на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії затверджений Наказом МВС України від 10.09.2014 №928. Відповідно до Наказу МВС України від 10.09.2014 №928 посада «радіотелефоніст» у зазначеному Переліку посад відсутня. Таким чином, позовні вимоги про зарахування ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії часу її роботи на посаді радіотелефоніста 4-ої самостійної державної пожежної частини міста Ковеля Управління ДПО УМВС України з 25.08.1993 по 01.07.1998 та здійснення перерахунку вислуги років для призначення пенсії є необґрунтованими. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини у справі та постановив судове рішення з додержання норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що ГУ ДСНС України у Волинській області зобов`язане було зарахувати до вислуги років для призначення пенсії час роботи позивача на посаді «радіотелефоніста» 4-ої самостійної державної пожежної частини міста Ковеля Управління ДПО УМВС України з 25.08.1993 по 01.07.1998, здійснити перерахунок вислуги років та усіх відповідних нарахувань, керуючись статтями 1-1, 1-2, 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визначають перелік осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та органів, час роботи в яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії, а не підзаконним нормативно-правовими актом, який має нижчу юридичну силу, суперечить Конституції України за звужує зміст та обсяг існуючих прав (а саме Наказом МВС України №928 від 10.09.2014). Також вказує на те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню визначений частиною 2 статті 122 КАС України шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду. Відповідь ГУ ДСНС України у Волинській області №4801-4503/4811 від 03.10.2024 позивач отримала листом у жовтні 2024 року, а з позовною заявою до суду звернулась 17.01.2025, тобто в межах строку звернення до суду, визначеного частиною 2 статті 122 КАС України.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 25.08.1993 по 01.05.2024 проходила службу у воєнізованій четвертій самостійній державній пожежній частині м. Ковеля (СДПЧ №4) на посаді «радіотелефоніст» та «диспетчер», що підтверджується витягом з послужного списку та відповідними наказами (а.с.17-24,26,59-64).
Відповідно до Витягу із послужного списку позивач займала такі посади:
25.08.1993 – 01.07.1998 – диспетчер на період відпустки основного працівника самостійної державної пожежної частини №4 м. Ковель; 
02.07.1998 – 14.02.2003 – радіотелефоніст самостійної державної пожежної частини №4 м. Ковель; 
14.02.2003 – 01.06.2006 – радіотелефоніст самостійної державної пожежної частини №4 м. Ковель ВПБ у Волинській області ДДПБ МНС України; 
01.06.2006 – 01.06.2012 – радіотелефоніст самостійної державної пожежної частини №4 м. Ковель Головного управління МНС України у Волинській області; 
01.06.2012 – 10.06.2013 – диспетчер 4 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління МНС України у Волинській області; 
10.06.2013 – 10.06.2021 - диспетчер 4 державної пожежно-рятувальної частини УДСНС України у Волинській області; 
01.06.2021 – 10.08.2023 - диспетчер 4 державної пожежно-рятувальної частини 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Волинській області;
10.08.2023 – 01.05.2024 – радіотелефоніст 4 державної пожежно-рятувальної частини 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Волинській області.
Відповідно до наказу начальника загону Головного управління ДСНС України у Волинській області №112 від 25.04.2024 сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 , радіотелефоніста 4 державної пожежно-рятувальної частини 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Волинській області, звільнено зі служби цивільного захисту за пунктом 176 підпункту 1 «Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу» (у зв`язку із закінченням строку контракту).
Вислуга років на службі станом на 29.04.2024: календарна - 25 років 09 місяців 27 днів; пільгова – відсутня; для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні 25 років 09 місяців 27 днів (а.с.64).
Відповідно до наказу начальника 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Волинській області від 01.05.2024 сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 , радіотелефоніста 4 державної пожежно-рятувальної частини 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Волинській області, звільнену зі служби цивільного захисту наказом начальника загону Головного управління ДСНС України у Волинській області №112 від 25.04.2024, знято з усіх видів забезпечення та виключено з кадрів ДСНС України з 01 травня 2024 року (64 зворот).
Позивач 03.06.2024 звернулася до відповідача із заявою у якій просила зарахувати їй до вислуги років для призначення пенсії час роботи (перебування) на посаді «радіотелефоніста» 4-ої самостійної державної пожежної частини міста Ковеля Управління ДПО У МВС України з 25.08.1993 по 01.07.1998 (72 зворот).
Листом ГУ ДСНС України у Волинській №4801-2631/4811 від 13.06.2024, позивача повідомлено, що відповідно до абзаців 2 та 12 пункту 1 Порядку №393 до вислуги років для призначення пенсій за вислугу років зараховуються, зокрема: час перебування на посадах службовців у виправно-трудових установах, в органах і установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, інспекціях виправних робіт, підрозділах кримінально-виконавчої інспекції, органах та підрозділах цивільного захисту, підрозділах державної та професійної (невоєнізованої) пожежної охорони, Національному антикорупційному бюро, які переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, начальницьким складом Національного антикорупційного бюро за Переліком посад і на умовах (в порядку), затверджених відповідно центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту та Національним антикорупційним бюро. Наказом МВС України від 10.09.2014 №928 «Про затвердження Переліку посад працівників органів та підрозділів цивільного захисту, підрозділів державної та професійної (невоєнізованої) пожежної охорони, які в подальшому були переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом служби цивільного захисту, час перебування на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії» затверджений перелік посад працівників органів та підрозділів цивільного захисту, підрозділів державної та професійної (невоєнізованої) пожежної охорони, час перебування на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії. Посада «радіотелефоніста» у зазначеному Переліку відсутня. Тому період роботи з 25.08.1993 по 01.07.1998 на посаді «радіотелефоніста» 4 самостійної державної пожежної частини м. Ковеля Управління ДПО УМBC України в Волинській області до вислуги років для призначення пенсії не зараховано (а.с.73).
18.09.2024 позивачем направлено вимогу до ГУ ДСНС України у Волинській області щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії часу роботи на посаді «радіотелефоніста» 4 самостійної державної пожежної частини міста Ковеля Управління ДПО УМВС України з 25.08.1993 по 01.07.1998 та проведення перерахунку вислуги років та усіх відповідних нарахувань (а.с.74).
Листом №4801-4503/4811 від 03.10.2024 ГУ ДСНС України у Волинській області повідомило про відмову у зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії часу роботи позивача на посаді «радіотелефоніста» 4-ої самостійної державної пожежної частини міста Ковеля Управління ДПО УМВС України за період з 25.08.1993 по 01.07.1998, у здійсненні перерахунку вислуги років для призначення пенсії, та у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 5 (п`ять) повних календарних років служби, у зв`язку із відсутністю правових підстав (а.с.76).
Позивач, вважаючи відмову протиправною та такою, що порушує її права на користування в повній мірі своїми соціальними правами, визначеними законодавством України, звернулася з даним позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Спеціальними нормативно-правовими актами, які врегульовують питання спірних правовідносин, є Кодекс цивільного захисту України, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон № 2262-ХІІ) та постанова Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Порядок №393).
Згідно з частиною 1 статті 101 Кодексу цивільного захисту України, служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.
Як зазначено в частині 4 статті 101 Кодексу цивільного захисту України час проходження особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту зараховується до їхнього страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за визначає Закон №2262-ХІІ.
Відповідно до статті 17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частин першої, другої статті 17-2 Закону №2262-ХІІ обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється, як правило, за послужним списком особової справи військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію за цим Законом.
Перелік документів, що підтверджують окремі періоди військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України та Національному антикорупційному бюро України, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок та умови зарахування періодів служби для призначення пенсій за вислугу років, у тому числі на пільгових умовах відповідно до Закону №2262-ХІІ, установлені постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначенння та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 № 393 (далі - Постанова №393) (в редакції на час спірних правовідносин).
Абзацами 3 та 13 п. 1 Постанови №393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б»-»д», «ж» і «з» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються: 
служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду;
час перебування на посадах службовців у виправно-трудових установах, в органах і установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, інспекціях виправних робіт, підрозділах кримінально-виконавчої інспекції, органах та підрозділах цивільного захисту, підрозділах державної та професійної (невоєнізованої) пожежної охорони, Національному антикорупційному бюро, які переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, начальницьким складом Національного антикорупційного бюро за переліком посад і на умовах (в порядку), затверджених відповідно центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту та Національним антикорупційним бюро.
З наведеного видно, що статтею 17 Закону №2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону України №2262-ХІІ встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. При цьому, вказаною нормою передбачено, що цей період часу встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач працювала на посаді «радіотелефоніста» 4-ої самостійної державної пожежної частини міста Ковеля Управління ДПО УМВС України з 25.08.1993 по 01.07.1998.
Разом з тим, суд звертає увагу на ту обставину, що у послужному списку ОСОБА_1 вказано, що у період з 25.08.1993 по 01.07.1998 позивач працювала диспетчером на період відпустки основного працівника (а.с.18).
При цьому, підставою для відмови щодо зарахування позивачу до вислуги років для призначення пенсії часу роботи (перебування) на посаді «радіотелефоніста» 4-ої самостійної державної пожежної частини міста Ковеля Управління ДПО У МВС України з 25.08.1993 по 01.07.1998 ГУ ДСНС України у Волинській вказує відсутність посади «радіотелефоніста» у Переліку посад працівників органів та підрозділів цивільного захисту, підрозділів державної та професійної (невоєнізованої) пожежної охорони, які в подальшому були переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом служби цивільного захисту, час перебування на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії, затвердженому наказом МВС України від 10.09.2014 №928.
Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.09.2014 № 928, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.09.2014 за №1160/25937, затверджено Перелік посад службовців у підрозділах професійної (невоєнізованої) пожежної охорони, які надалі були переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом служби цивільного захисту, час перебування на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії і у вказаному переліку відсутня посада «радіотелефоніст».
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що спірним періодом у цій справі є робота позивача на посаді «радіотелефоніст» 4-ої самостійної державної пожежної частини міста Ковеля Управління ДПО У МВС України з 25.08.1993 по 01.07.1998, натомість наказ Міністерства внутрішніх справ України від 10.09.2014 №928, не був чинним у спірний період, оскільки був прийнятий значно пізніше, отже не поширюється на спірні відносини.
При цьому відповідач не послався на перелік посад, який був чинний у період роботи позивача на посаді «радіотелефоніста» 4-ої самостійної державної пожежної частини міста Ковеля Управління ДПО У МВС України з 25.08.1993 по 01.07.1998 та не довів, що у спірний період посада «радіотелефоніста» була відсутня у такому переліку.
Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що відповідачем до вислуги років позивачу зараховано період її служби з 02.07.1998 по 01.05.2024, в тому числі перебування на посаді «радіотелефоніст», яка відсутня у Переліку посад працівників органів та підрозділів цивільного захисту, підрозділів державної та професійної (невоєнізованої) пожежної охорони, які в подальшому були переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом служби цивільного захисту, час перебування на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії, затвердженому наказом МВС України від 10.09.2014 №928.
Так, відповідач також не спростував ту обставину, що посади «радіотелефоніста» та «диспетчера» є по суті ідентичними, оскільки посадові обов`язки в осіб, які займають вказані посади є однаковими, а посадові інструкції – аналогічні.
Так, у посадовій інструкції диспетчера 4 ДПРЧ 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Волинській області молодшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 (а.с. 65-66) вказані загальні положення, завдання та обов`язки, права, відповідальність та кваліфікаційні вимоги, які є повністю ідентичними тим, що вказані у посадовій інструкції радіотелефоніста 4 ДПРЧ 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Волинській області сержанта служби цивільного захисту Юхимук О.М. (а.с. 69-70).
Окрім того, у послужному списку ОСОБА_1 вказано, що у період з 25.08.1993 по 01.07.1998 позивач працювала диспетчером на період відпустки основного працівника (а.с.18), хоча у наказі №38 від 25.08.1993 вказано, що позивач прийнята радіотелефоністом (а.с.26).
Таким чином, оскільки позивач працювала на посаді «радіотелефоніста» з 25.08.1993 по 01.07.1998, що підтверджується матеріалами справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності щодо невключення до календарної вислуги років періоду служби з 25.08.1993 по 01.07.1998 є правомірними та обґрунтованими.
Відповідно до пункту 8 розділу XХVІІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затв. Наказом Міністерства внутрішніх справ України 20 липня 2018 року № 623, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2018 р. за № 936/32388, особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту керівником відповідного органу управління (підрозділу), за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога при звільненні зі служби цивільного захисту в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Пункт 13 розділу XХVІІ Інструкції № 623, до вислуги років особам рядового і начальницького складу для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту в разі звільнення зараховуються періоди, визначені в пунктах 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб».
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що ГУ ДСНС України у Волинській області не було здійснено належного розрахунку календарної вислуги років позивачу, такий розрахунок вплинув і на належну до сплати суму одноразової допомоги, оскільки таку допомогу позивачу було нараховано та виплачено із розрахунку 25 років 09 місяців 27 днів, тобто без врахування спірного періоду служби з 25.08.1993 по 01.07.1998 на посаді «радіотелефоніста» 4-ої самостійної державної пожежної частини міста Ковеля Управління ДПО УМВС України.
Щодо строку звернення до суду, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Згідно із статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
У контексті визначених частиною першою статті 2 КАС України завдань адміністративного судочинства, звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів позивача. Права, свободи та інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.
Водночас за правилами частини першої та другої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.
За приписами частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
У частині третій статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Виходячи з положень статей 122 і 123 КАС України суд повинен перевірити дотримання позивачем строку звернення до суду, чітко встановивши час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав, свобод чи інтересів, а в разі пропуску строку - дати оцінку поважності причин його пропуску та в залежності від з`ясованого відкрити провадження у справі або повернути позовну заяву (на стадії до відкриття провадження) чи залишити її без розгляду (на стадії після відкриття провадження).
Cуд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що законодавець пов`язав початок перебігу строку звернення до суду (в межах даних правовідносин) з моменту коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню визначений частиною 2 статті 122 КАС України шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду. Оскільки, відповідь ГУ ДСНС України у Волинській області №4801-4503/4811 від 03.10.2024 позивач отримала листом у жовтні 2024 року, а з позовною заявою до суду звернулась 17.01.2025, відтак позивачем не порушено шестимісячного строку звернення до суду, визначеного частиною 2 статті 122 КАС України.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції, що відмовляючи у зарахуванні до календарної вислуги років ОСОБА_1 періоду служби на посаді «радіотелефоніста» 4-ої самостійної державної пожежної частини міста Ковеля Управління ДПО УМВС України з 25.08.1993 по 01.07.1998 та у перерахунку та виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення, відповідач діяв невідповідно до закону, необґрунтовано, недобросовісно та нерозсудливо, тому такі його дії є протиправними, а належним способом захисту порушеного права є зобов`язання такі дії вчинити.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів, повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не впливають на законність судового рішення.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року у справі №140/487/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний