ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

4 лютого 2026 року      м. Чернівці  справа № 725/3287/25
провадження №22-ц/822/166/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Перепелюк І. Б. 
суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.
секретар Черновська А.К.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького районного суду м. Чернівців від 25 листопада 2025 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив: 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, заінтересовані особи Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення. Просила встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та факт перебування заявниці на утриманні ОСОБА_3 .
В обґрунтування заяви зазначила, що встановлення вказаних фактів породжує для ОСОБА_1 юридичні наслідки, а саме виникнення особистих та майнових прав, оскільки від цього залежить її право на отримання соціальних гарантій після смерті чоловіка, який загинув під час виконання бойового завдання на війні з рф, в тому числі право на отримання одноразової грошової допомоги.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Чернівецького районного суду м. Чернівців від 25 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Біла У.М., заінтересовані особи Міністерство оборони України, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення – залишено без розгляду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Чернівецького районного суду м. Чернівців від 25 листопада 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  вважає, що ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм процесуального права.
Вказує на те, що метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, є можливість реалізації її права на отримання соціальних гарантій після смерті чоловіка, який загинув під час виконання бойового завдання на війні з рф, а саме права на отримання одноразової грошової допомоги.
Вважає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не може існувати спору про право, оскільки остання є повнолітньою, а тому не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги згідно з положеннями статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в той же час як ОСОБА_1 не входить до числа спадкоємців майна померлого, а тому дана справа підлягає розгляду виключно у порядку окремого провадження.
Зазначає, що оскільки ОСОБА_2 на день загибелі свого батька була повнолітньою та до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні загиблого не зверталась, вона не є суб`єктом отримання одноразової грошової допомоги. Залишаючи без розгляду заяву, суд помилково дійшов висновку про існування спору між заявницею та повнолітньою донькою загиблого, в той же час як існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.

Узагальнені доводи інших учасників справи
ОСОБА_2 в відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду без змін.
Вона заперечує проти встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 із загиблим ОСОБА_3 , ведення з ним спільного господарства та наявності між ними взаємних прав та обов`язків з листопада 2018 року по день його смерті та факту перебування ОСОБА_1 на його утриманні. Вважає, що встановлення факту як проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, перебування жінки на повному утриманні чоловіка пов`язане з наступним вирішенням спору про право, що відповідно є підставою для розгляду такої заяви по суті в порядку позовного провадження. Також зазначила, що відповідно до довідки про належність до кола спадкоємців виданої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Настекою Н.О., 15.01.2024 року заведена спадкова справа №5/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .. У спадковій справі наявна заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини. 

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, заінтересовані особи Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення. Просила встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити факт перебування на його утриманні. Посилалась на те, що встановлення вказаних фактів породжує для неї юридичні наслідки, а саме виникнення особистих та майнових прав, оскільки від цього залежить її право на отримання соціальних гарантій після смерті чоловіка, який загинув під час виконання бойового завдання на війні з рф, в тому числі право на отримання одноразової грошової допомоги.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, ознайомившись із матеріалами справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, враховуючи наявність спору про право, слід залишити без розгляду та роз`яснив їй право звернутись у позовному провадженні.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети – ні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
– факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
– встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
– заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
– чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Відповідно до частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Розглядаючи заяви в окремому провадженні, суд на підставі поданих доказів з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22, провадження № 61-12995сво22.)
Як зазначалося вище у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що оскільки ОСОБА_2 на день загибелі свого батька була повнолітньою та до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні загиблого не зверталась, вона не є суб`єктом отримання одноразової грошової допомоги, отже залишаючи без розгляду заяву, суд помилково дійшов висновку про існування спору між заявницею та повнолітньою донькою загиблого, в той же час як існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним. При цьому апелянт посилається на постанову Чернівецького апеляційного суду від 20.08.2025 року у справі №716/307/25. 
Однак, колегія суддів вважає такі аргументи апелянта помилковими, оскільки обставини даної справи не є аналогічними обставинам справи №716/307/25, а також доводи апелянта спростовуються наступним. 
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Під спором про право також розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний лише з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, у спорі існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. За відсутності цих елементів немає спору про право.
Законодавство не містить переліку критеріїв для висновку про існування спору про право, який може бути виражений як у процесуальній формі – підтверджуватися судовими актами, так і матеріально-правовій формі – підтверджуватися юридичними фактами.
У постанові Верховного Суду від 19 березня 2021 року у справі №643/14985/18-ц (провадження № 61-14325св19) вказано, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, в необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Тобто критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб. З точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.
Частиною шостою статті 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, – залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
Звертаючись до суду із заявою, заявник ОСОБА_1 просила встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та факт перебування її на утриманні ОСОБА_3 .
З матеріалів справи вбачається, що зацікавлена особа ОСОБА_2 , яка є дочкою померлого ОСОБА_3 , подала до суду клопотання про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки вона заперечує проти встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 із загиблим ОСОБА_3 , ведення з ним спільного господарства та наявності між ними взаємних прав та обов`язків з листопада 2018 року по день його смерті та факту перебування ОСОБА_1 на його утриманні. Вважає, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, перебування жінки на повному утриманні чоловіка пов`язане з вирішенням спору про право, що відповідно є підставою для розгляду такої заяви по суті в порядку позовного провадження. Також зазначила, що відповідно до довідки про належність до кола спадкоємців виданої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Настекою Н.О., 15.01.2024 року заведена спадкова справа №5/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . У спадковій справі наявна заява про прийняття спадщини від ОСОБА_2 . Також згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_2 їй повідомлено, що висновок щодо можливості призначення одноразової грошової допомоги дочці загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 повторно надісланий до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України та наразі перебуває на розгляді.
Враховуючи зазначені обставини, зокрема конфлікт інтересів заявниці ОСОБА_1 та заінтересованої особи ОСОБА_2 , враховуючи її заперечення проти задоволення заяви, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у заінтересованої особи внаслідок задоволення заяви, вбачається спір про право, що є підставою для розгляду такої заяви по суті в порядку позовного провадження.
Судом першої інстанції були дотримані вимоги процесуального закону, а тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,
ухвалив :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Чернівецького районного суду м. Чернівців від 25 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Судді І.Б. Перепелюк                       І.Н. Лисак
І.М. Литвинюк