Справа № 420/32237/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді: Дубровної В.А.,
при секретарі: Новіковій Т.А..
за участю представника позивача - Красношлик А.О.
розглянувши в відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним, скасування наказу в частині та зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:
I. Зміст позовних вимог.
До суду з позовом звернувся ОСОБА_1 ( далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( далі відповідач), в якому просить 
- визнати протиправними та скасувати пункти 3, 4 резолютивної частини наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1818 від 14.07.2025 «Про результати службового розслідування щодо переплати солдату ОСОБА_2 » відповідно до яких:" За порушення вимог п. 4 р. XXXIV наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», абз. 1 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та застосувати накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана» ( пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1818 від 14.07.2025). На підставі п. 1-3 ст. 3 пп. 1 п. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» завдані державі збитки в розмірі 135 483,87 грн (сто тридцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят три гривні вісімдесят сім копійок) віднести на фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_1 (пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1818 від 14.07.2025).
- визнати протиправним та скасувати абзаци 3, 4 пункту 5 резолютивної частини наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1818 від 14.07.2025 «Про результати службового розслідування щодо переплати солдату ОСОБА_2 » відповідно до яких наказано: занести в книгу грошових стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 та стягнути на користь держави з фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_1 135 483,87 грн (сто тридцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят три гривні вісімдесят сім копійок); на підставі абз. 9 п. 5 розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, у зв`язку з нанесенням державі збитків не виплачувати щомісячну премію за липень місяць 2025 року фельдшеру медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанту ОСОБА_1 .
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити щомісячну премію за липень місяць 2025 року сержанту ОСОБА_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повернути сержанту ОСОБА_1 грошові кошти, стягнуті з нього на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1818 від 14.07.2025 « Про результати службового розслідування щодо переплати солдату ОСОБА_2 ».
II. Позиція сторін.
На обґрунтування вказаних позовних вимог представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_1 . Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 312 від 25.10.2024 з 25.10.2024 ОСОБА_1 з 25.10.2024 року тимчасово виконував обов`язки за вакантною посадою начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_2 військової частини. Оскаржуваними частинами наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1818 від 14.07.2025 «Про результати службового розслідування щодо переплати солдату ОСОБА_2 » за порушення вимог п. 4 р. XXXIV Порядку № 260, абз. 1 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана», на підставі п. 1-3 ст. 3 пп. 1 п. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» притягнуто до матеріальної відповідальності за завдані державі збитки в розмірі 135 483,87 грн., і як наслідок на підставі абз. 9 п. 5 розділу XVI Порядку № 260 позбавлений щомісячної премії за липень місяць 2025 року. Вважаючи оскаржувані пункти 3-5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1818 від 14.07.2025 незаконним та таким, що підлягають скасуванню, представник позивача вказує, що позивач як виконувач обов`язків начальника медичної служби не мав повноважень приймати рішення щодо виплати додаткової винагороди солдату ОСОБА_3 , а наказ про виплату додаткової винагороди солдату ОСОБА_3 прийнято саме командиром військової частини, що виключає законну можливість притягнення позивача до відповідальності за рішення щодо виплати додаткової винагороди військовослужбовцю. Щодо притягнення позивача до матеріальної відповідальності, то представник вказує, відповідно до п. 5 ч.1 ст.6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» позивачем не було надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей, а отже Позивач не може бути притягнутий до повної матеріальної відповідальності. Враховуючи, що військова частина НОМЕР_1 не довела правомірності притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, пункти 3, 4 резолютивної частини наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 1818 від 14.07.2025, в частині, що стосується ОСОБА_1 , не відповідають критеріям правомірності рішення, які встановлені нормою ч.2 ст.2 КАС України. Також зазначає, що відповідно до ч.3 ст.14 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності, стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ. Тобто, у разі скасування наказу про притягнення позивача до матеріальної відповідальності, стягнуті з нього кошти будуть йому повернуті в силу закону, про що відповідачем має бути виданий відповідний наказ.
23.10.2025 р. судом зареєстровано від відповідача відзив на позов, яким заперечує проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що сержант ОСОБА_1 дійсно проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 з 28.12.2022 по теперішній час за останньою займаною посадою фельдшер медичного пункту військової частини НОМЕР_1 . Оскільки в період часу з 25.10.2024 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) Позивача було допущено до тимчасово виконання обов`язків за посадою начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_2 (яка являлась структурним підрозділом військової частини НОМЕР_1 ), то відповідно статті 9 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України під час тимчасового виконання обов`язків, якщо про це оголошено наказом, командир користується дисциплінарною владою відповідно до посади, яку він обіймає тимчасово. На підставі рапорту заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_2 зареєстрованого від 01.11.2024 за вх. № 37775 стало відомо про той факт, 31.10.2024 року водій-санітар медичного пункту військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 відмовився від виконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 щодо вибуття на службовому автомобілі в підпорядкування командира 2 механізованої роти. По даному факту наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 31.10.2024 № 2677 було призначене службове розслідування, яким встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.11.2024 № 3073 солдат ОСОБА_3 отримав неправомірну вигоду в розмірі 135 483,87 грн. В подальшому, пунктом 3 наказу командира військової частини НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської діяльності) від 08.05.2025 № 151 було встановлено, що в ході проведення службової перевірки встановлено факт неналежного виконання службових обов`язків посадовими особами військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 , що привело до переплати солдату ОСОБА_3 додаткової винагороди за жовтень 2024 року, а також до неправомірного притягнення до матеріальної відповідальності солдата ОСОБА_3 , (відповідно до п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2024 № 3073, командира військової частини НОМЕР_1 призначити службове розслідування за даним фактом. Оскільки військова частина НОМЕР_1 на той час підпорядковувалась військовій частині НОМЕР_3 , на підставі рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 від 26.06.2025 за вх. № 27039 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно- господарської діяльності) від 01.07.2025 № 1624 було призначене нове службове розслідування, за результатами якого був прийнятий оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.07.2025 № 1818, яким позивача притягнуто до дисциплінарної та матеріальної відповідальності. З огляду на вказане, військова частина НОМЕР_1 в межах своєї діяльності щодо спірних відносин керувались принципами законності та верховенства права, а також Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами з метою дотримання правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, військовослужбовця.
28.10.2025 року судом зареєстровано від представника позивача відповідь на відзив на позов, в якій не погоджується з позицією відповідача, зазначивши, що надане відповідачем до матеріалів справи бойове розпорядження БТГР 101 мб « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 1отбр №230 дск свідчить про те, що солдату ОСОБА_3 наказано до 08.00 31.10.2024 до особливого розпорядження перейти в підпорядкування командира 2 механізованої роти, в якості водія автомобіля з метою проведення евакуації та виконання інших раптово виникаючих завдань, а відтак недопустимим та безпідставним є покладання відповідачем на ОСОБА_1 обов`язків щодо контролю за виконанням ОСОБА_3 бойового розпорядження отбр №2/30/2630дск від 01.10.2024. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів ознайомлення ОСОБА_1 з доповіддю командира військової частини НОМЕР_1 за фактом відмови від виконання бойового розпорядження військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 солдатом ОСОБА_4 від 31.10.2024 №13507 або витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №2677 від 31.10.2025, або будь-яким іншим документом, яким встановлено факт відмови від виконання бойового розпорядження ОСОБА_3 , внаслідок чого ОСОБА_1 жодним чином не могло бути відомо про даний факт. Вказане на думу представника позивача свідчить про те, що оскільки саме ТВО командира НОМЕР_4 механізованого батальйону підписав бойове розпорядження, яке не виконано ОСОБА_3 , відповідно на нього покладено обов`язок з контролю за виконанням даного бойового розпорядження військовослужбовцем, а враховуючи, що саме він є безпосереднім начальником ОСОБА_3 та суб`єктом, який прийняв кінцевий наказ №103 від 04.11.2024 «Про виплату додаткової винагороди», який став підставою для виплати ОСОБА_3 додаткової винагороди, то покладення на позивача відповідальності на переплату ОСОБА_3 додаткової винагороди є неправомірним.
III. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 08.10.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду.
Підготовче засідання, призначене на 23.10.2025 р., не відбулось у зв`язку з поданням представником позивача клопотання про відкладення, представник відповідача в підготовче засідання не прибув, про що складено довідку про нездійснення фіксування підготовчого засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Підготовче засідання, призначене на 11.11.2025 р., не відбулось у зв`язку перебуванням судді на лікарняному.
03.12.2025 року від представника відповідача надійшло клопотання щодо проведення підготовчого засідання, призначеного на 09.12.2025 р., без його участі.
Підготовче засідання, призначене на 09.12.2025 р., не відбулось у зв`язку з явкою сторін, про що складено довідку про нездійснення фіксування підготовчого засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. перебуванням судді на лікарняному.
Ухвалою суду від 09.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.01.2026 р.
Протокольною ухвалою суду від 08.01.2026 р. оголошено перерву в судовому засіданні у зв`язку з витребуванням у позивача додаткових доказів.
В судовому засіданні 29.01.2026 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.
IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
ОСОБА_1 проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_1 ЗСУ, зокрема, з 23.07.2025 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 208 сержанта ОСОБА_1 , фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_3 призначено фельдшером медичного пункту НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_3 .
25.10.2024 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 312 сержанта ОСОБА_1 , фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_2 військової частини
03.11.2024 року тво начальника медичної служби - начальника медичного пункту сержант ОСОБА_1 відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», Наказу МОУ від 25.01.2023 р. №44 «Про внесення змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.01.023 року за №177/39233) та інших чинних нормативно-правових актів подав на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 рапорт про виплату військовослужбовцям медичного пункту додаткову грошову винагороду в розмірі 30000,00 грн. або 50 000,00 грн. або 100 000 грн. 00 коп. в розрахунку на місяць пропорційно дням участі у таких діях або заходах та у відповідності до Додатків що додаються.
Відповідно до додатку № 3 до даного рапорту під № 10 вказано солдата ОСОБА_3 , період безпосередньої участі у бойових діях з 01.10.2024 по 31.10.2024 р.
04.11.2024 р. наказом ТВО командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) № 103 «Про виплату додаткової винагороди» наказано виплатити особовому складу військової частини, за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, та виконання бойових ( спеціальних) завдання додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн 00 коп. у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за період з 01 жовтня по 31 жовтня 2024 року, окрім військовослужбовців, зазначених у пунктах 1, 2, 4, 5, 6 цього наказу відповідно до додатку 3 до цього наказу. 
Відповідно до додатку № 3 до даного наказу під № 197 значиться солдат ОСОБА_3 період безпосередньої участі у бойових діях з 01.10.2024 по 31.10.2024 р.
08.05.2025 р. наказом командира військової частини НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської діяльності) № 151 «Про результати службової перевірки», за яким на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 “Про призначення службової перевірки” від 22.03.2025 №78, начальником групи безпеки військової служби військової частини НОМЕР_3 проведено службову перевірку з метою недопущення безпідставного притягнення до юридичної відповідальності, відновлення порушених, можливо, прав військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 , а саме накладення на нього дисциплінарного стягнення “попередження про неповну службову відповідність” та притягнення до матеріальної відповідальності в розмірі 135 483,87 грн., пунктом 3 наказової частини було встановлено, що в ході проведення службової перевірки встановлено факт неналежного виконання службових обов`язків посадовими особами військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 , що привело до переплати солдату ОСОБА_6 додаткової винагороди за жовтень 2024 року, а також до неправомірного притягнення до матеріальної відповідальності солдата ОСОБА_5 відповідно до п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2024 № 3073, командиру військової частини НОМЕР_1 призначити службове розслідування за даним фактом.
01.07.2025 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) “Про призначення службового розслідування щодо переплати солдату ОСОБА_7 ”, у відповідності до статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608 (зі змінами), на підставі рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 від 26.06.2025 №27039 щодо переплати додаткової грошової винагороди за жовтень 2024 року водію-електрику пересувного стоматологічного кабінету медичної роти військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_3 призначено службове розслідування за вказаним фактом з метою встановлення можливих порушень, ступеня вини, дії або бездіяльності з боку посадових осіб військової частини НОМЕР_1 .
17.07.2025 штаб-сержантом 3 категорії групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень військової частини НОМЕР_2 сержантом ОСОБА_8 підписано Акт службового розслідування, зі змісту якого вбачається наступне:
1) згідно розділу 2 «Опис обставин» 10.05.2025 надійшов лист від ТВО начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_3 від 10.05.2025 № 1157/9119 про необґрунтоване стягнення переплати в розмірі 135 483,87 грн. з водія-електрика пересувного стоматологічного кабінету медичної роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 
2) згідно розділу 3 «Відомості про осіб, стосовно яких призначено службове розслідування» військовослужбовець військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_3 , водій - санітар медичного пункту військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 .
3) згідно розділу 4 « Обставини та факти, що були встановлені під час проведення службового розслідування»: 
- наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.11.2024 №313 (додаток 3) солдата ОСОБА_3 призначено водієм-електриком пересувного стоматологічного кабінету медичної роти військової частини НОМЕР_1 .
- наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.11.2024 № 3073 «Про результати службового розслідування щодо відмови від виконання наказу солдатом ОСОБА_9 » (додаток 4) водій-електрик пересувного стоматологічного кабінету медичної роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 30.10.2024 відмовився виконувати бойовий наказ та на його рахунок віднесені завдані державі збитки в розмірі 135 483,87 грн.
- згідно рапорту тимчасово виконуючого обов`язки начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_10 від 03.11.2024 №5096 (додаток 5) солдата ОСОБА_3 подано на виплату додаткової винагороди за жовтень 2024 р. в розмірі до 100 000,00 грн. пропорційно дням участі в бойових діях.
- з пояснень тимчасово виконуючого обов`язки начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_10 встановлено, що подання на виплату солдату ОСОБА_3 грошового забезпечення та додаткової винагороди за жовтень 2024 р. в розмірі до 100 000,00 грн., оскільки він виконував посадові обов`язки та евакуйовував поранених.
- наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) № 103 від 04.11.2024 № 103 солдату ОСОБА_3 виплачена додаткова винагорода.
- згідно довідки про вартісну оцінку завданої шкоди державі сержантом ОСОБА_11 за період з 01.10.2024 по 30.10.2024 р. сума нанесених державі збитків становить 135487,87 грн.
4) згідно розділу 5 « Вина посадових осіб» тимчасово виконуючий обов`язки начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержант ОСОБА_12 включив в рапорт на виплату додаткової винагороди за жовтень 2024 р. солдата ОСОБА_3 , чим порушив п. 4 р. XXXIV наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».
5) згідно розділу 6 «Висновок» 
- 30.10.2024 водій-електрик пересувного стоматологічного кабінету медичної роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 відмовився виконувати бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_2 .
- тимчасово виконуючий обов`язки начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержант ОСОБА_12 включив солдата ОСОБА_3 , який станом на 30.10.2024 р. займав посаду водія-санітара медичного пункту військової частини НОМЕР_2 , в рапорт на виплату додаткової винагороди за жовтень 2024 р. в розмірі 100 000,00 грн., чим завдав державі збитків в розмірі 135 483,87 грн.
На підставі вищевикладеного, з метою реалізації висновків службового розслідування, запропоновано командиру військової частини НОМЕР_1 
- службове розслідування вважати завершеним.
- скасувати пункти наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.11.2024 № 3073 :
Пункт 3: «На підставі п. 1-3 ст. 3 пп. 1 п. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» завдані державі збитки в розмірі 135 483,87 грн (сто тридцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят три гривні вісімдесят сім копійок) віднести на рахунок водія-електрика пересувного стоматологічного кабінету медичної роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 »,
Абз. 2 п. 4: «Начальнику фінансово-економічної служби — головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 занести в книгу грошових стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 та стягнути на користь держави з водія- електрика пересувного стоматологічного кабінету медичної роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 135 483,87 грн (сто тридцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят три гривні вісімдесят сім копійок)».
- за порушення вимог п. 4 р. XXXIV наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», абз. 1 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та застосувати накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана».
- на підставі п. 1-3 ст. 3 пп. 1 п. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» завдані державі збитки в розмірі 135 483,87 грн віднести на фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_1 .
14.07.2025 року командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 1818 “Про результати службового розслідування щодо переплати солдату ОСОБА_2 ”, пунктами 3 ,4, абзацами 3, 4 пункту 5 якого наказано
- за порушення вимог п. 4 р. XXXIV наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», абз. 1 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та застосувати накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана» (пункт 3 цього наказу)
- на підставі п. 1-3 ст. 3 пп. 1 п. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» завдані державі збитки в розмірі 135 483,87 грн. (сто тридцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят три гривні вісімдесят сім копійок) віднести на фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_1 (пункт 4 цього наказу)
- начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 :
- занести в книгу грошових стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 та стягнути на користь держави з фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_1 135 483,87 грн (сто тридцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят три гривні вісімдесят сім копійок) ( абзац 3 пункту 5 цього наказу);
- на підставі абз. 9 п. 5 розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, у зв`язку з нанесенням державі збитків не виплачувати щомісячну премію за липень місяць 2025 року фельдшеру медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанту ОСОБА_1 ( абзац 4 пункту 5 цього наказу)
Не погоджуючись з вказаними пунктами наказу відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.
V. Норми права, які застосував суд.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно зі ст. 2 Закону України “Про Збройні Сили України” від 06.12.1991 № 1934-XII правовою основою діяльності Збройних Сил України є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", статути Збройних Сил України, інші закони України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародні договори України, що регулюють відносини в оборонній сфері.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі по тексту - Закон № 2232-ХІІ), яким визначено, зокрема 
- військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. ( частина 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ);
- Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. ( абз. 1 частини 4 статті 2 Закону № 2232-ХІІ);
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини визначені Статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яким передбачено, зокрема, -
- Цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. (частина перша вступу Статуту).
- необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, з поміж іншого, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно ( абзаци 1-6 статті 11 Статуту);
- кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. (стаття 16 Статуту)
- ввійськовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. ( стаття 26 Статуту)
- військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення. ( стаття 27 Статуту)
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначається Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України; у редакції, який діяв на час виникнення спірних правовідносин), яким визначено,
- військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. ( стаття 1 Дисциплінарного статуту);
- військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. ( стаття 2 Дисциплінарного статуту);
- у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом. ( стаття 45 Дисциплінарного статуту).
- на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, у т.ч. сувора догана . ( пункт “в” статті 48 Дисциплінарного статуту);
- прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України ( стаття 85 Дисциплінарного статуту).
- якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. (стаття 86 Дисциплінарного статуту)
Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок; у редакції, чинній на момент проведення службового розслідування).
Приписами пунктів 1,2 Розділу ІІ Порядку визначено, що службове розслідування призначається у разі, зокрема, 
невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;
невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;
втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;
внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;
повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Службове розслідування не призначається якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку).
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Пунктом 13 Розділу ІІІ встановлено, що службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.
Пунктом 1 Розділу V Порядку передбачено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Відповідно до пункту 3 Розділу V Порядку, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Відповідно п. 6 Розділу V Порядку після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Особливості проведення службового розслідування за фактами завдання державі матеріальної шкоди визначені у положеннях Розділу VIІІ Порядку, де указано, що у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб (п.1 Розділу VIІІ Порядку).
Під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати: наявність шкоди; протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду (п.3 Розділу VIІІ Порядку).
До матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини (п.3 Розділу VIІІ Порядку).
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 за № 160- IX “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” (далі - Закон № 160-ІХ), зокрема,
- пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано. ( пункт 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 160-ІХ)
- підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.( частина перша ст. 3 Закону № 160-ІХ)
- умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.( частина друга ст. 3 Закону № 160-ІХ) 
- особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій. ( пункт 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 160-ІХ) 
- розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду. Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами. ( частини 1 та 2 статті 7 Закону №160-ІХ)
- у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. ( частина 2 ст. 8 Закону № 160-ІХ)
- відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. ( частина 1 статті 10 Закону №160-IX) 
- стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення. ( частина 1 статті 13 Закону №160-IX)
- наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством. ( частина 1 статті 14 Закону №160-IX)
- у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ. ( частина 3 статті 14 Закону №160-IX)
VI. Оцінка та висновок суду.
Системний аналіз наведених норм, надає суду підстави для висновку, що службове розслідування стосовно військовослужбовців, на підставі ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Порядку № 608, проводиться, зокрема, у випадках не виконання (неналежно виконали) ними своїх службових обов`язків. 
Підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. З метою уточнення усіх обставин дисциплінарного проступку, причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування. 
У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими ст. 68 Дисциплінарного статуту.
Спірність питання у даній справі полягає у правомірності наказу командира військової частини НОМЕР_6 від 26.02.2025 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальну відповідальність.
Як вбачається з вказаного спірного наказу, то його мотивувальна частина свідчить про те, що службовим розслідуванням встановлено, що 30.10.2024 водій-електрик пересувного стоматологічного кабінету медичної роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 відмовився виконувати бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_2 . Проте, в порушення п. 4 р. XXXIV наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» позивач займаючи посаду тво начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_2 включив солдата ОСОБА_3 який станом на 30.10.2024 займав посаду водія-санітара медичного пункту військової частини НОМЕР_2 , в рапорт на виплату додаткової винагороди за жовтень місяць 2024 в розмірі 100 000 грн.
Відтак, вказані обставини припинили на висновок відповідача про притягнення позивача до дисціплінарної відповідності згідно абз. 1 ст. 4 Дисціплінарного статуту ЗСУ за порушення військової дисципліни шляхом накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана», а також до повної матеріальної відповідальності згідно п.1 ст. 6 Закону України від 03.10.2019 за № 160- IX “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” внаслідок здійснення надлишкових виплат грошових коштів.
Вирішуючи дані спірні правовідносини, суд враховує наступне.
Щодо підстав притягнення позивача військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни з огляду на порушення абз. 1 ст. 4 Дисціплінарного статуту ЗСУ, суд вказує про таке.
Відповідно до статті 4 Дисціплінарного статуту ЗСУ, то вказана норма регламентує поняття військової дисципліни, яке полягає у бездоганному та неухильному додержанні всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
При цьому, абзаци перший та другий статті 4 Дисціплінарного статуту ЗСУ передбачають, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.
Однак, суд зауважує, що оскаржуваний наказ в частині притягнення позивача до дисціплінарної відповідальності не містить жодної норми статуту Збройних Сил України ( Статут внутрішньої служби Збройних Сил України) або наказу командирів, які б порушив позивач.
Верховним Судом в постанові від 13.07.2023 у справі № 420/15045/21 зазначено, що для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 13.05.2022 у справі №320/1646/19, від 22.06.2023 у справі № 380/12332/20. 
Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Щодо посилання відповідача на порушення позивачем вимог п. 4 р. XXXIV наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», то вказаною нормою передбачено, зокрема, «Підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань».
Тобто вказаною нормою передбачено, що рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань відноситься до одного з документів, який підтверджує, безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Натомість, з акту службового розслідування вбачається, що визначення вини позивача з огляду на вказану норму Порядку № 260, пов`язано з тим, що 30.10.2024 водій-електрик пересувного стоматологічного кабінету медичної роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 відмовився виконувати бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_2 , проте позивач включив його в рапорт на виплату додаткової винагороди за жовтень місяць 2024 р. в розмірі 100 000 грн.
Проте, суд зауважує, що особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану регламентовані іншою нормою цього Порядку, а саме розділом XXXIV Порядку № 260. 
Так, пунктом 2 цього розділу Порядку № 260 передбачено, шо на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту);
у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони;
на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника;
з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення);
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями.
Пунктом 15 розділу XXXIV Порядку № 260 визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, поміж іншого які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження),- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).
Пунктами 9 та 10 розділу XXXIV Порядку № 260 визначено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
З огляду на вказану норму накази про виплату додаткової винагороди видаються на підставі рапортів командирів підрозділів, а виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, позивач, виконуючи начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_2 , подав на імя командира військової частини НОМЕР_2 рапорт на виплату військовослужбовцям медичного пункту додаткової винагороди за жовтень 2024 р. в розмірі до 100 000,00 грн. пропорційно дням участі в бойових діях у т.ч. на солдата ОСОБА_3 згідно додатку 3 до цього рапорту.
В свою чергу, наказом ТВО командира військової частини НОМЕР_2 ( з адміністративно-господарської діяльності) № 103 від 04.11.2024 р. та додатку № 3 до нього було наказано виплатити особовому складу військової частини, за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, та виконання бойових ( спеціальних) завдання додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн 00 коп. у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за період з 01 жовтня по 31 жовтня 2024 року, у т.ч. солдату ОСОБА_3 . 
Вказаним підтверджується, що виплата спірної додаткової винагороди солдату ОСОБА_3 здійснена на підставі наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_2 , а підставою його видання став рапорт позивача, який тимчасово виконував обов`язки начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_2 , тобто командира ( начальника) підрозділу.
При цьому, довід відповідача в частині відсутності підстав для не включення солдата ОСОБА_3 до наказу про виплату додаткової винагороди, як такий, що відмовився виконувати бойові накази (розпорядження), на думку суду не узгоджується з встановленим порушенням позивачем військової дисципліни, пов`язаної з включенням солдата ОСОБА_3 до рапорту на виплату додаткової винагороди 100 000,00 грн. за жовтень 2024 р., з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується відповідачем, відповідно до бойового розпорядження БТГР 101 мб « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 1отбр №230 дск від 31.10.2024 р. о 7:00 год. ТВО командира НОМЕР_4 механізованого батальйону та ТВО начальника штабу - заступником командира НОМЕР_4 механізованого батальйону наказано солдату ОСОБА_3 до 08.00 31.10.2024 до особливого розпорядження перейти в підпорядкування командира 2 механізованої роти, в якості водія автомобіля Нyndai Gallper (військовий номер НОМЕР_7 ), з метою проведення евакуації та виконання інших раптово виникаючих завдань.
Як вбачається з матеріалів службового розслідування щодо відмови солдата ОСОБА_3 від виконання наказу, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 31.10.2024 № 2677, то на підставі рапорту заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_2 зареєстрованого від 01.11.2024 за вх. № 37775 стало відомо про той факт, що о 19 год. 00 хв. 31.10.2024 року солдат ОСОБА_3 , водій-санітар медичного пункту військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , відмовився від виконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 щодо вибуття на службовому автомобілі в підпорядкування командира 2 механізованої роти. 
30.11.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 3073 за результатами службового розслідування щодо відмови від виконання бойового розпорядження солдатом ОСОБА_3 було встановлено порушення солдатом ОСОБА_3 вимоги абз. 1, 3 ст. 11, ст. 16, 49, абз. 4, 15 ст. 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абз. 1 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч. 1, 4 ст. 402 Кримінального кодексу України та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді «попередження про неповну службову відповідальність».
При цьому, судом не встановлено, а відповідачем не надано доказів того, у жовтні 2024 року саме наказом командира (начальника) солдату ОСОБА_3 було оголошено про порушення ним військової дисципліни внаслідок протиправної відмови від виконання бойового розпорядження від 31.10.2024 р.
А відтак, на переконання суду, навіть якщо вважати, що позивач був обізнаний про факт відмови солдата ОСОБА_3 від виконання бойового розпорядження, то на момент подання ним 03.11.2024 р. рапорту про виплату додаткової винагороди за жовтень 2024 р. стосовно солдата ОСОБА_3 , у позивача були відсутні підстави для не включення солдата ОСОБА_3 до військовослужбовців медичного пункту за жовтень 2024 року в розрахунку на місяць пропорційно дням участі у таких діях або заходах.
Таким чином, суд приходить до висновку, що спірний наказ відповідачем прийнято з порушенням ст. ст. 84-87 Дисциплінарного статуту, оскільки останній не містить причини і умови, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини, характеру та обставин вчинення правопорушення, його наслідки, що є наслідком не доведення відповідачем наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Таким чином, суд дійшов висновку, що пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1818 від 14.07.2025 є протиправним і підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині – задоволенню.
При вирішенні даних спірних правовідносин в частині притягнення позивача до матеріальної відповідальності згідно ст. 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 3 жовтня 2019 року №160-ІХ, то враховує наступе.
Як вбачається з вищенаведених норм вказаного Закону, то підставою для застосування до військовослужбовця відповідальності є наявність шкоди, протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою та безпосередня вина особи в завданні шкоди, однак слід зауважити, що обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.
Таким чином, законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, тому суд вважає, що відповідачем має бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між його діями та заподіяною шкодою.
Разом з цим, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.05.2023 року у справі №2540/3014/18, зі змісту Положення № 243/95-ВР, яким регулюються спірні правовідносини, слідує, що притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності є можливим за умови заподіяння ним прямої дійсної шкоди. При цьому поведінка військовослужбовця має бути протиправною та перебувати у причинному зв`язку з настанням шкоди. Також необхідно встановити вину особи у заподіянні шкоди, яка за формою може бути умисною або вчинення діяння з необережності. Зазначені обставини відповідно до приписів пункту 19 Положення № 243/95-ВР мають бути встановлені під час службового розслідування та відображені у акті, складеному за його результатами.
За обставин розглядуваного спору, відповідачем ані в акті службового розслідування, ані під час судового розгляду не наведено, які конкретні дії мав вчинити позивач та не вчинив, що за його твердженням призвело до переплати солдату ОСОБА_7 додаткової винагороди за жовтень 2024 року, а також до неправомірного притягнення його до матеріальної відповідальності відповідно до п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2024 № 3073.
Службовим розслідуванням не встановлено наявність причинного зв`язку між поведінкою позивача і настанням шкоди, вина позивача у заподіянні шкоди, які згідно з вимогами Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” є обов`язковими і необхідними умовами притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності.
Відповідачем також не доведено необхідність застосування саме такого виду матеріальної відповідальності, як повна матеріальна відповідальність.
Суд зазначає, що кваліфікуючою ознакою обмеженої матеріальної відповідальності є завдання військовослужбовцем шкоди з необережності за виключенням випадків, котрі охоплюються повною матеріальної відповідальністю чи підвищеною матеріальної відповідальністю.
У свою чергу настання повної матеріальної відповідальності за пунктом 1 частини 1 статті 6 Закону № 160-ІХ (у тому числі за здійснення надлишкових виплат грошових коштів) обумовлено законодавцем одночасно, як виною відповідного військовослужбовця у настанні збитків, так і умислом цього військовослужбовця на настання збитків, тобто усвідомлення військовослужбовцем (або існування стану фізичної неможливості не усвідомлення військовослужбовцем) того, що саме такі форма, зміст та характер конкретного діяння військовослужбовця об`єктивно здатні призвести до збитків або створити умови, за яких ці збитки невідворотно/неминуче настануть і прагнення до настання таких наслідків.
Таким чином, законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до матеріальної відповідальності, тобто відповідачем має бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між його діями та заподіяною шкодою.
В Акті службового розслідування встановлено, що вина позивача виражена лише порушенні п. 4 р. XXXIV наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» без визначення її форми необережності або умислу, при цьому, позивача все одно притягнуто до повної матеріальної відповідальності, не вказавши підстав такої необхідності.
Відповідачем не доведено існування такої підстави для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, як вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення. У цій справі відповідачем до суду не надано доказів, що на час притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності стосовно нього ухвалено судом вирок або відносно позивача здійснювалось досудове розслідування за фактом учинення ним кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 4 статті 425 Кримінального кодексу України, у ході якого встановлені причини завдання шкоди, її розмір та винна особа.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не наведено достатніх обґрунтувань та підстав притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності.
Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що службове розслідування в частині, що стосується позивача, було проведено без встановлення всіх обставин, що мають значення для повного та об`єктивного проведення службового розслідування, за наслідками якого можливо було б дійти висновку про наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності. Як наслідок, в описовій частині акта службового розслідування не міститься обґрунтування причин та умов, що сприяли правопорушенню, не наведено мотиви відхилення пояснень позивача щодо подання на виплату солдату ОСОБА_3 грошового забезпечення та додаткової винагороди за жовтень 2024 р. в розмірі до 100 000,00 грн., оскільки він виконував посадові обов`язки та евакуйовував поранених.
З наведених підстав суд дійшов висновку, що пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1818 від 14.07.2025 року щодо віднесення на фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_1 завдані державі збитки в розмірі 135 483,87 грн. є протиправним, а відтак, підлягає скасуванню.
Як наслідок підлягає скасуванню абзаци 3 та 4 пункту 5 цього наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1818 від 14.07.2025 року в частині занесення в книгу грошових стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 , стягнення на користь держави з фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_1 135 483,87 грн., а також не виплати йому щомісячної премії за липень місяць 2025 року.
Згідно частини 3 статті 14 Закону №160-IX у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.
Як вбачається з матеріалів справи, то згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 08.01.2026 р. за № 61/ФС за період з серпня 2025 по грудень 2025 року з заробітної плати позивача стягнуто на погашення збитків державі 103 186,50 грн.
З огляду на вказане суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 повернути сержанту ОСОБА_1 грошові кошти, стягнуті з нього на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1818 від 14.07.2025 « Про результати службового розслідування щодо переплати солдату ОСОБА_2 » та виплатити щомісячну премію за липень місяць 2025 року.
Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. ( ч. 2 ст. 77 КАС України).
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
VII. Розподіл судових витрат.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, заяв про відшкодування інших витрат не заявляв, а відтак судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, –
вирішив:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_9 ) про визнання протиправним, скасування наказу в частині та зобов`язання вчинити певні дії -задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати пункти 3, 4 резолютивної частини наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1818 від 14.07.2025 «Про результати службового розслідування щодо переплати солдату ОСОБА_2 » відповідно до яких: " За порушення вимог п. 4 р. XXXIV наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», абз. 1 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та застосувати накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана» ( пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1818 від 14.07.2025). На підставі п. 1-3 ст. 3 пп. 1 п. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» завдані державі збитки в розмірі 135 483,87 грн (сто тридцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят три гривні вісімдесят сім копійок) віднести на фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_1 (пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1818 від 14.07.2025).
Визнати протиправним та скасувати абзаци 3, 4 пункту 5 резолютивної частини наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1818 від 14.07.2025 «Про результати службового розслідування щодо переплати солдату ОСОБА_2 » відповідно до яких наказано: занести в книгу грошових стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 та стягнути на користь держави з фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_1 135 483,87 грн (сто тридцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят три гривні вісімдесят сім копійок); на підставі абз. 9 п. 5 розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, у зв`язку з нанесенням державі збитків не виплачувати щомісячну премію за липень місяць 2025 року фельдшеру медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанту ОСОБА_1 .
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити щомісячну премію за липень місяць 2025 року сержанту ОСОБА_1 .
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повернути сержанту ОСОБА_1 грошові кошти, стягнуті з нього на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1818 від 14.07.2025 « Про результати службового розслідування щодо переплати солдату ОСОБА_2 »
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи..
Повний текст рішення складено та підписано суддею 09 лютого 2026 року.

Суддя В.А.Дубровна