ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/22240/25 Головуючий у 1 інстанції: Парненко В.С.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Кузьмишиної О.М.
Ключковича В.Ю.
За участю секретаря Данилюк Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Національного банку України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» до Національного банку України про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Акціонерне товариство «Міжнародний Інвестиційний Банк» (далі - АТ «МІБ», Банк) звернувся до суду з позовом до Національного банку України (далі - Національний банк), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайта платіжної інфраструктури Національного банку України від 31.03.2025 №24/327-рк/БТ «Про накладення штрафу на Акціонерне товариство «Міжнародний Інвестиційний Банк».
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайта платіжної інфраструктури Національного банку України від 31.03.2025 №24/327-рк/БТ «Про накладення штрафу на Акціонерне товариство «Міжнародний Інвестиційний Банк».
Не погодившись із рішенням суду, відповідач - Національний банк України звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт вказує, що вимогами пункту 4 частини другої статті 8 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - Закон про ПВК/ФТ) встановлено обов`язок Банку здійснювати незалежну перевірку клієнта (далі - НПК), а відповідно до пункту 34 частини першої статті 1 Закону про ПВК/ФТ, одним із заходів НПК є проведення на постійній основі моніторингу ділових відносин та фінансових операцій клієнта, що здійснюються у процесі таких відносин, щодо відповідності таких фінансових операцій наявній у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик (у тому числі, в разі необхідності, про джерело коштів, пов`язаних з фінансовими операціями). З огляду на це, апелянт вважає безпідставним та необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що Банк виконав свої обов`язки як суб`єкт фінансового моніторингу, а саме, належним чином здійснив належну перевірку вищезазначених клієнтів.
Також, апелянт зазначає, що обов`язок Банку, як суб`єктом первинного фінансового моніторингу (далі - СПФМ), здійснювати НПК вимогами Закону про ПВК/ФТ не поставлено у залежність від виконання своїх обов`язків іншими суб`єктами, в тому числі, центральними органами виконавчої влади. На переконання апелянта, помилковим є висновок суду першої інстанції щодо відсутності у СПФМ обов`язку встановлювати наявність у клієнтів банку основних засобів, матеріально-технічно бази, достатності персоналу, необхідних для виконання умов відповідних договорів, оскільки, здійснення зазначених заходів обумовлено обов`язком Банку належним чином виявляти, зокрема, підозрілі фінансові операції (діяльність) (пункт 2 частини другої статті 8 Закону про ПВК/ФТ). 
Крім того, апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що оприбуткування до каси ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» готівкових коштів, внесених як фінансова допомога фізичною особою-засновником, перебуває поза межами контролю та відповідальності Банку, оскільки, на переконання апелянта, внаслідок здійснення оприбуткування до каси ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» готівкових коштів, внесених як фінансова допомога фізичною особою-засновником, останній уникнув законодавчо встановлених вимог здійснення Банком процедур фінансового моніторингу, а Банк, в свою чергу, не здійснив аналіз фінансових операцій та не з`ясував джерело коштів, внесених як фінансову допомогу.
Апелянт зазначає, що підстави для встановлення ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» неприйнятно високого рівня ризику передбачені вимогами внутрішніх документів Банку з питань ПВК/ФТ та підтверджуються документами, наявними в Банку, а тому, висновок Національного банку, що Банк неналежно здійснив переоцінку рівня ризику ділових відносин з ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ», а саме, не встановив неприйнятно високий ризик ділових відносин з ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» всупереч вимогам пункту 5.13 Програми ризиків від 30.08.2022 та Програми ризиків від 24.01.2023, пункту 5.15 Програми ризиків від 26.12.2023, повністю узгоджується із чинним законодавством України.
Також, апелянт звертає увагу на те, що під час безвиїзного нагляду виявлено, що Банком не забезпечено належне здійснення актуалізації даних про ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ», ТОВ «БІОСОІЛ» та ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ», за наявності факту зміни керівника ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ» і місцезнаходження ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ», ТОВ «БІОСОІЛ» та ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ». Крім того, апелянт стверджує, що Банк в процесі обслуговування ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ», ТОВ «ЮНІОРПРОДУКТ», ТОВ «БІОСОІЛ» та ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ» не виявив притаманні їм критерії ризику ВК/ФТ, які визначені у додатку 19 до Положення № 65 та у додатку 12 до Програм НПК, у додатку 1 до Програм ризиків.
Апелянт вказує, що Банк надав запитувані документи (ухвалу суду) Національному банку, проте з порушенням визначеного останнім строку, а тому, на переконання апелянта, необґрунтованим є висновок суду щодо неможливості надання Банком копії зазначеної ухвали, так як, в подальшому, така ухвала була надана Банком без отримання від слідчого будь-яких додаткових дозволів на розголошення відомостей кримінального провадження. За таких обставин, апелянт вважає, що поведінка Банку не є добросовісною та такою, що суперечить його попереднім діям чи заявам.
25 серпня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує рішення суду першої інстанції.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Плану перевірок з питань фінансового моніторингу, дотримання вимог валютного та санкційного законодавства на 2025 рік Національного банку України, на І квартал 2025 року запланована перевірка АТ «МІБ».
За результатом проведення Національним банком України безвиїзного нагляду щодо дотримання АТ «МІБ» вимог законодавства, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, складений Акт про результати безвиїзного нагляду від 05.03.2025 №В/25-0014/29723/БТ, який направлений позивачу 05.03.2025 листом №25-0014/16822/БТ.
У Акті про результати безвиїзного нагляду від 05.03.2025 №В/25-0014/29723/БТ встановлені порушення:
пункту 4 частини другої статті 8 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення» у частині неналежного виконання АТ «МІБ» обов`язку щодо здійснення належної перевірки нових, а також існуючих клієнтів;
частин першої та другої статті 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення» у частині неналежного виконання АТ «МІБ» обов`язку застосовувати у своїй діяльності ризик-орієнтований підхід;
пункту 15 частини другої статті 8 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення» та пункту 79 розділу ІV Положення про порядок організації та здійснення нагляду у сфері фінансового моніторингу, валютного нагляду, нагляду у сфері реалізації спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.06.2020 №90 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 04.04.2024 №37) у частині неналежного виконання обов`язку подавати (оформлювати, засвідчувати) на запит Національного банку України, як суб`єкта державного фінансового моніторингу, достовірну інформацію та/або документи (висновки, рішення тощо), копії документів або витяги з документів, що стосуються виконання вимог законодавства у сфері запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення та необхідні суб`єкту державного фінансового моніторингу для здійснення ним нагляду у сфері запобігання та протидії, у тому числі для перевірки фактів порушень вимог законодавства у сфері запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення, у строк, встановлений у відповідному запиті Національного банку України.
12 березня 2025 року АТ «МІБ» направило до Національного банку України електронне повідомлення, у якому викладені заперечення на Акт про результати безвиїзного нагляду від 05.03.2025 №В/25-0014/29723/БТ.
Національний банк України провів аналіз заперечень АТ «МІБ» на Акт про результати безвиїзного нагляду від 05.03.2025 №В/25-0014/29723/БТ, про що вказано у додатку до Доповідної записки від 19.03.2025 №В/25-0014/36475/БТ.
Доповідною запискою Департаменту інтегрованого нагляду за банками від 20.03.2025 №В/25-0005/37225/БТ запропоновано Національному банку України накласти на АТ «МІБ» штраф у загальному розмірі 20 500 000 гривень.
Доповідною запискою Департаменту фінансового моніторингу від 25 березня 2025 року №В/24-0010-39051/БТ проінформовано, що застосування до АТ «МІБ» заходів впливу у вигляді накладення штрафу у запропонованому розмірі призведе до збільшення розміру збитків, що потребуватиме від банку вжиття додаткових заходів для забезпечення прибуткової діяльності. При цьому, застосування вищевказаного заходу впливу не призведе до порушення АТ «МІБ» нормативів капіталу, інших встановлених нормативів та лімітів відкритої валютної позиції.
Рішенням Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайта платіжної інфраструктури Національного банку України від 31.03.2025 №24/327-рк/БТ «Про накладення штрафу на Акціонерне товариство «Міжнародний Інвестиційний Банк» на позивача накладений штраф у загальному розмірі 20 500 000 гривень, а саме:
10 000 000 гривень за порушення вимог пункту 4 частини другої статті 8 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення»;
10 000 000 гривень за порушення вимог частин першої та другої статті 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення»;
500 000 гривень за порушення вимог пункту 15 частини другої статті 8 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення», пункту 79 розділу ІV Положення про порядок організації та здійснення нагляду у сфері фінансового моніторингу, валютного нагляду, нагляду у сфері реалізації спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.06.2020 №90 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 04.04.2024 №37).
Не погоджуючись із рішенням про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 2 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.
Статтею 6 Закону України «Про Національний банк України» визначено, шо відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України.
При виконанні своєї основної функції Національний банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі.
Національний банк у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті. 
Відповідно до частин першої та другої статті 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» метою банківського нагляду є стабільність банківської системи та захист інтересів вкладників і кредиторів банку щодо безпеки зберігання коштів клієнтів на банківських рахунках. Наглядова діяльність Національного банку України охоплює всі банки, їх відокремлені підрозділи, афілійованих та споріднених осіб банків, ключових учасників у структурі власності банків, банківські групи, учасників банківських груп на території України та за кордоном, установи іноземних банків в Україні, а також інших юридичних та фізичних осіб у частині дотримання вимог цього Закону.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення» від 06.12.2019 № 361-IX (далі - Закон про ПВК/ФТ, Закон № 361-IX), державне регулювання і нагляд у сфері запобігання та протидії здійснюються щодо: банків і філій іноземних банків; страховиків (у тому числі під час здійснення діяльності з перестрахування), страхових (перестрахових) брокерів, кредитних спілок, ломбардів, інших фінансових установ, реєстрацію чи ліцензування яких здійснює Національний банк України; операторів поштового зв`язку, які надають фінансові платіжні послуги та/або послуги поштового переказу, та/або послуги із здійснення валютних операцій; операторів платіжних систем; філій або представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності, які надають фінансові послуги на території України; інших юридичних осіб, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але надають окремі фінансові послуги, - Національним банком України.
За визначенням пункту 66 частини 1 статті 1 Закону № 361-IX, фінансовий моніторинг - сукупність заходів, що вживаються суб`єктами фінансового моніторингу у сфері запобігання та протидії, що включають проведення державного фінансового моніторингу та первинного фінансового моніторингу.
Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 1 Закону № 361-IX, до належна перевірка - заходи, що включають: 
ідентифікацію та верифікацію клієнта (його представника);
встановлення кінцевого бенефіціарного власника клієнта або його відсутності, у тому числі отримання структури власності з метою її розуміння, та даних, що дають змогу встановити кінцевого бенефіціарного власника, та вжиття заходів з верифікації його особи (за наявності);
встановлення (розуміння) мети та характеру майбутніх ділових відносин або проведення фінансової операції;
проведення на постійній основі моніторингу ділових відносин та фінансових операцій клієнта, що здійснюються у процесі таких відносин, щодо відповідності таких фінансових операцій наявній у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик (у тому числі, в разі необхідності, про джерело коштів, пов`язаних з фінансовими операціями);
забезпечення актуальності отриманих та існуючих документів, даних та інформації про клієнта.
Згідно частини 4 статті 11 Закону № 361-IX, належна перевірка здійснюється в разі: встановлення ділових відносин (крім ділових відносин, встановлених на підставі договорів страхування, що не містять накопичувальної складової та загальна страхова премія за якими не перевищує 40 тисяч гривень або її сума еквівалентна зазначеній сумі, у тому числі в іноземній валюті; а також крім встановлення ділових відносин, що виникають на підставі договорів про участь у лотереї, за умови що розмір ставки учасника не перевищує 5 тисяч гривень); наявності підозри; здійснення платіжних операцій (у тому числі міжнародних) без відкриття рахунка; проведення фінансової операції з віртуальними активами на суму, що дорівнює чи перевищує 30 тисяч гривень; виникнення сумнівів у достовірності чи повноті раніше отриманих ідентифікаційних даних клієнта; проведення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтами, якщо сума фінансової операції дорівнює або перевищує суму, визначену частиною першою статті 20 цього Закону.
Залежно від рівня ризику проведення фінансової операції належна перевірка клієнта здійснюється також у разі проведення ним кількох фінансових операцій, що можуть бути пов`язані між собою, на загальну суму, що дорівнює або перевищує суму, визначену частиною першою статті 20 цього Закону.
Частиною 7 статті 11 Закону № 361-IX передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.
Положеннями частини 1 статті 12 Закону № 361-IX закріплено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати посилені заходи належної перевірки щодо клієнтів, ризик ділових відносин з якими (ризик фінансової операції без встановлення ділових відносин яких) є високим.
У відповідності до частини 3 статті 12 Закону № 361-IX, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний, наскільки це можливо, проводити аналіз та вивчення підстав і цілей усіх фінансових операцій, що відповідають хоча б одній із таких ознак: є складними фінансовими операціями; є незвично великими фінансовими операціями; проведені у незвичний спосіб; не мають очевидної економічної чи законної мети.
Суб`єкт первинного фінансового моніторингу повинен підвищити ступінь і характер моніторингу ділових відносин з метою визначення, чи є такі фінансові операції або дії клієнта підозрілими.
Як вбачається з матеріалів справи, Національний банк України провів безвиїзний нагляд щодо дотримання АТ «МІБ» вимог законодавства, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, за результатом якого складений Акт про результати безвиїзного нагляду від 05.03.2025 №В/25-0014/29723/БТ (далі - Акт від 05.03.2025 №В/25-0014/29723/БТ).
Згідно вищевказаного Акту, Національний банк за результатом здійснення нагляду встановлені такі порушення:
1) пункту 4 частини другої статті 8 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення» в частині неналежного виконання АТ «МІБ» обов`язку щодо здійснення належної перевірки нових, а також існуючих клієнтів;
2) частин першої та другої статті 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення» в частині неналежного виконання АТ «МІБ» обов`язку застосовувати у своїй діяльності ризик-орієнтований підхід;
3) пункту 15 частини другої статті 8 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення» та пункту 79 розділу ІV Положення про порядок організації та здійснення нагляду у сфері фінансового моніторингу, валютного нагляду, нагляду у сфері реалізації спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.06.2020 №90 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 04.04.2024 №37) у частині неналежного виконання обов`язку подавати (оформлювати, засвідчувати) на запит Національного банку України, як суб`єкта державного фінансового моніторингу, достовірну інформацію та/або документи (висновки, рішення тощо), копії документів або витяги з документів, що стосуються виконання вимог законодавства у сфері запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення та необхідні суб`єкту державного фінансового моніторингу для здійснення ним нагляду у сфері запобігання та протидії, у тому числі для перевірки фактів порушень вимог законодавства у сфері запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення, у строк, встановлений у відповідному запиті Національного банку України.
Так, з Акту про результати безвиїзного нагляду від 05.03.2025 №В/25-0014/29723/БТ та оскаржуваного рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайта платіжної інфраструктури Національного банку України від 31.03.2025 №24/327-рк/БТ «Про накладення штрафу на Акціонерне товариство «Міжнародний Інвестиційний Банк» слідує, що відповідач, зазначаючи про порушення позивачем вимог пункту 4 частини 2 статті 8 Закону № 361-IX виходив з того, що АТ «МІБ» неналежно виконувало обов`язок щодо здійснення належної перевірки нових, а також існуючих клієнтів.
Так, відповідач дійшов висновку, що АТ «МІБ»: 1) не було вжито заходів щодо встановлення інформації про джерела коштів, пов`язаних з фінансовими операціями Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА-ПОСТАЧ» з Міністерством оборони України; 2) не було вжито заходів щодо встановлення інформації про джерела коштів, пов`язаних з фінансовими операціями Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІОРПРОДУКТ» з Міністерством оборони України; 3) не було вжито заходів щодо встановлення інформації про джерела коштів, які надійшли на банківський рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОСОІЛ» від ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» у розмірі 154 110 500 грн; 4) не було вжито заходів щодо встановлення інформації про джерела коштів, які надійшли на банківський рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙТЕН КОМПАНІ» від ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» у розмірі 534 000 000 грн; 5) не було встановлено індикаторів підозрілості фінансовим операціям ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ», ТОВ «ЮНІОРПРОДУКТ», ТОВ «БІОСОІЛ», ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ», що визначені у додатку 20 до Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 №65; 6) відсутня інформація, яка б підтверджувала наявність у ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» основних засобів, матеріально-технічної бази, достатність персоналу, необхідного для виконання умов договорів, укладених з Міністерством оборони України; 7) відсутні копії документів/листів/опитувальників про зміну місцезнаходження ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» - з 04.09.2023, ТОВ «БІОСОІЛ» - з 16.05.2023, ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ» - з 23.11.2023.
Згідно пункту 4 частини 2 статті 8 Закону № 361-IX, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний забезпечувати моніторинг фінансових операцій клієнта (у тому числі таких, що здійснюються в інтересах клієнта) на предмет відповідності таких фінансових операцій наявній у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик, включаючи в разі необхідності інформацію про джерело коштів, пов`язаних з фінансовою(ими) операцією(ями).
Так, апелянт вказує, що вимогами пункту 4 частини 2 статті 8 Закону № 361-IX встановлено обов`язок Банку здійснювати незалежну перевірку клієнта, а відповідно до пункту 34 частини першої статті 1 Закону про ПВК/ФТ, одним із заходів НПК є проведення на постійній основі моніторингу ділових відносин та фінансових операцій клієнта, що здійснюються у процесі таких відносин, щодо відповідності таких фінансових операцій наявній у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик (у тому числі, в разі необхідності, про джерело коштів, пов`язаних з фінансовими операціями). 
З огляду на це, апелянт вважає безпідставним та необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що Банк виконав свої обов`язки як суб`єкт фінансового моніторингу, а саме, належним чином здійснив належну перевірку вищезазначених клієнтів.
З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.
Постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 №65 затверджено Положення про здійснення банками фінансового моніторингу (далі - Положення №65).
Відповідно до пункту 26 розділу I Положення №65, моніторинг ділових відносин / моніторинг фінансових операцій - аналіз фінансових операцій клієнта, що здійснюються у процесі ділових відносин з ним, щодо відповідності таких фінансових операцій наявній у банку інформації про клієнта, його діяльність та ризик (у тому числі в разі необхідності про джерело коштів, пов`язаних з фінансовими операціями).
Пунктом 5 додатку 1 до Положення №65 передбачено, що банк до встановлення ділових відносин (проведення фінансової операції без встановлення ділових відносин) з клієнтом має встановити (зрозуміти) мету та характер майбутніх ділових відносин або проведення фінансової операції на підставі отриманої від такого потенційного клієнта необхідної інформації. З цією метою банк, керуючись ризик-орієнтованим підходом, зокрема з`ясовує:
1) суть, масштаб та вид діяльності клієнта - юридичної особи, ФОП, трасту або іншого подібного правового утворення;
2) розмір доходів / соціальний стан клієнта - фізичної особи;
3) вид послуг/продуктів, за якими клієнт звертається до банку;
4) обсяг фінансових операцій, які планує проводити клієнт у банку протягом місяця, із зазначенням чіткої межі максимальної суми операцій клієнта.
Отже, банк до встановлення ділових відносин має встановити, зокрема, обсяг фінансових операцій, які планує проводити клієнт у банку протягом місяця із зазначенням чіткої межі максимальної суми операції Клієнта.
При цьому, обсяг прогнозованих фінансових операцій визначається на момент встановлення ділових відносин.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 09 серпня 2024 року у справі № 320/12167/23 дійшов висновку, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу під час встановлення ділових відносин має враховувати ризик-профіль клієнта та отримати від потенційного клієнта анонсований обсяг фінансових операцій, а не з`ясовувати такий обсяг в ході проведення фінансових операцій чи розраховувати на отримання такої інформації протягом існування ділових відносин, оскільки це не відповідає меті проведення первинного фінансового моніторингу.
Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, такий обсяг фінансових операцій був визначений АТ «МІБ» на момент встановлення ділових відносин з ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ», ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ», ТОВ «ЮНІОРПРОДУКТ» та ТОВ «БІОСОІЛ».
Разом з тим, в акті про результати безвиїзного нагляду від 05.03.2025 №В/25-0014/29723/БТ та у рішенні Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайта платіжної інфраструктури Національного банку України від 31.03.2025 №24/327-рк/БТ «Про накладення штрафу на Акціонерне товариство «Міжнародний Інвестиційний Банк» відсутня інформація про те, що АТ «МІБ» не з`ясовував суми фінансових операцій, які планує проводити ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ», ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ», ТОВ «ЮНІОПРОДУКТ» та ТОВ «БІОСОІЛ».
Так, матеріали прави свідчать, що кошти на банківські рахунки ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» та ТОВ «ЮНІОРПРОДУКТ» надійшли від Міністерства оборони України у межах виконання умов окремих договорів поставки.
В подальшому, кошти отримані від Міністерства оборони України були перераховані ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» на банківські рахунки ТОВ «БІОСОІЛ» та ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ». 
Згідно висновків Акту від 05.03.2025 №В/25-0014/29723/БТ та оскаржуваного рішення від 31.03.2025 №24/327-рк/БТ, від 31.03.2025 №24/327-рк/БТ, на виконання пункту 4 частини 2 статті 8 Закону № 361-IX, АТ «МІБ» було зобов`язане встановити джерело таких коштів.
Пунктом 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671 (далі - Положення №671), передбачено, що Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
За приписами пункту 15 Положення №671, Міноборони є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.
Положеннями п. 9-1 пункту 4 Положення встановлено, що Міністерство оборони України виконує функції головного розпорядника бюджетних коштів.
Згідно підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215 (далі - Положення №215), Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема: здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства.
Підпунктом 15 пункту 4 Положення №215 визначено, що Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює в межах повноважень, передбачених законом, контроль за: відповідністю взятих розпорядниками бюджетних коштів бюджетних зобов`язань відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми; відповідністю платежів узятим бюджетним зобов`язанням та відповідним бюджетним асигнуванням; дотриманням розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів, іншими клієнтами вимог законодавства у сфері закупівель в частині наявності документів шляхом їх перегляду в електронній системі закупівель.
Відповідно до підпунктів 3, 6 пункту 6 Положення №215, Казначейство для виконання покладених на нього завдань має право в установленому порядку: повертати без виконання документи, подані розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів, іншими клієнтами і стягувачами у передбачених законодавством випадках; надавати попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства з вимогою щодо усунення порушення бюджетного законодавства, а також складати протоколи про порушення бюджетного законодавства учасниками бюджетного процесу, на підставі яких зупиняти в межах повноважень, передбачених законом, операції з бюджетними коштами, а також ініціювати призупинення бюджетних асигнувань.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Державна казначейська служба України під час казначейського обслуговування здійснює контроль за дотриманням бюджетного законодавства України розпорядниками бюджетних коштів.
При цьому, факт перерахування коштів Державною казначейською службою України (тобто схвалення такої фінансової операції) дає обґрунтовані підстави вважати, що розпорядник бюджетних коштів дотримався вимог бюджетного законодавства України.
З огляду на викладене, колегії суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки кошти на банківські рахунки ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» та ТОВ «ЮНІОРПРОДУКТ» надійшли у межах виконання умов окремих договорів поставки від Міністерства оборони України, як розпорядника бюджетних коштів, необґрунтованими є доводи відповідача про недостатність здійснених позивачем заходів належної перевірки вказаних клієнтів.
Згідно матеріалів справи, за результатом безвиїзного нагляду Національним банком України також виявлено, що у період з 13.05.2022 по 08.12.2022 АТ «МІБ» проведені фінансові операції по зарахуванню готівкових коштів на рахунки ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» на загальну суму 5 574 000 гривень з призначенням платежів: «Внесення фінансової допомоги від засновника №18/01 від 18.01.2022» та «Внесення фінансової допомоги від засновника згідно договору №18/01 від 18.01.2022». 
З даного приводу, апелянт зазначає, що внаслідок здійснення оприбуткування до каси ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» готівкових коштів, внесених як фінансова допомога фізичною особою-засновником, останній уникнув законодавчо встановлених вимог здійснення Банком процедур фінансового моніторингу, а Банк, в свою чергу, не здійснив аналіз фінансових операцій та не з`ясував джерело коштів, внесених як фінансову допомогу.
Колегія суддів вважає вищевказані доводи апелянта необґрунтованими, з огляду на наступне.
Процедура внесення готівки в касу підприємств та подальше зарахування таких коштів на власні поточні рахунки юридичних осіб на території України врегульовано «Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», що затверджене постановою Правління Національного банку України № 148 від 29.12.2017 (надалі - Положення № 148) та «Інструкцією про порядок організації касової роботи банками та проведення платіжних операцій надавачами платіжних послуг в Україні», що затверджена Постановою Правління НБУ №103 від 25.09.2018 (надалі - Інструкція № 103).
Згідно з пунктами 1 та підпунктом 3 пункту 2 розділу І «Загальні положення» Положення №148, положення розроблено відповідно до Закону України «Про Національний банк України» і визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами. Вимоги цього Положення не поширюються на банки та філії іноземних банків.
Отже, як правильно зазначено судом першої інстанції, до повноважень АТ «МІБ» не відноситься здійснення контролю за порядком ведення касових операцій юридичних осіб.
Таким чином, згідно норм Положення № 148, оприбуткування до каси ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» готівкових коштів, внесених як фінансова допомога фізичною особою-засновником, перебуває поза межами контролю та відповідальності АТ «МІБ».
При цьому, зі змісту Положення № 148 та Інструкції № 103 слідує, що контроль за порядком ведення касових операцій суб`єктів господарювання покладається на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної податкової і митної політики.
Крім того, відповідачем не заперечується, що фінансові операції по зарахуванню готівкових коштів на рахунки ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» на загальну суму 5 574 000 гривень у період з 13.05.2022 по 08.12.2022 здійснювались АТ «МІБ» на підставі платіжних інструкцій ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ».
При цьому, ні в Акті від 05.03.2025 №В/25-0014/29723/БТ, ні в оскаржуваному рішенні від 31.03.2025 №24/327-рк/БТ, не вказані будь-які невідповідності платіжних інструкцій ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» вимогам Інструкції про порядок організації касової роботи банками та проведення платіжних операцій надавачами платіжних послуг в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 25.09.2018 №103.
Отже, посилання апелянта на те, що внаслідок оприбуткування 13.05.2022, 16.05.2022, 17.05.2022 та 08.12.2022 до каси ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» готівкових коштів від ОСОБА_1 понад встановлені Положенням № 148 щоденні обсяги готівкових розрахунків, ОСОБА_1 уникнув законодавчо встановлених вимог здійснення банком процедур фінансового моніторингу - не стосується оцінки дій АТ «МІБ», як суб`єкта первинного фінансового моніторингу
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо недостатності здійснених позивачем заходів належної перевірки вказаних фінансових операцій.
З приводу доводів апелянта про наявність у позивача обов`язку встановлювати наявність у клієнтів банку основних засобів, матеріально-технічно бази, достатності персоналу, необхідних для виконання умов відповідних договорів, оскільки, здійснення зазначених заходів обумовлено обов`язком Банку належним чином виявляти, зокрема, підозрілі фінансові операції (діяльність) (пункт 2 частини другої статті 8 Закону про ПВК/ФТ), слід зазначити наступне.
Так, згідно Акту від 05.03.2025 №В/25-0014/29723/БТ та оскаржуваного рішення від 31.03.2025 №24/327-рк/БТ, за результатами безвиїзного нагляду встановлено, що у справі ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» відсутні документи/інформація, які підтверджують вжиті АТ «МІБ» заходи з метою отримання від клієнта додаткової інформації, яка б підтверджувала наявність основних засобів, матеріально-технічно бази, достатності персоналу, необхідних для виконання умов договорів, укладених з Міністерством оборони України.
Разом з тим, як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, Національний банк України у відзиві на позовну заяву не заперечує наявність у ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» основних засобів, матеріально-технічно бази, достатності персоналу, необхідних для виконання умов договорів, укладених з Міністерством оборони України. 
Натомість, відповідач вказує виключно на невжиття АТ «МІБ» заходів щодо отримання такої інформації у процесі обслуговування клієнта - ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ».
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що чинне законодавство України (зокрема, Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення», Закон України «Про банки і банківську діяльність», Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 №65) не визначає обов`язку суб`єктів первинного фінансового моніторингу встановлювати наявність у клієнтів банку основних засобів, матеріально-технічно бази, достатності персоналу, необхідних для виконання умов відповідних договорів.
Крім того, представник позивача в суді апеляційної інстанції звернув увагу на те, що виконання ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» своїх зобов`язань на користь Міністерства оборони України на підставі договору від 07.03.2022 № 286/2/22/15 на закупівлю послуги з організації харчування підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2023 у справі №910/4710/23, що набрало законної сили.
Отже, необґрунтованими є доводи апелянта щодо недотримання АТ «МІБ» вимог пункту 4 частини 2 статті 8 Закону № 361-IX у частині невжиття заходів щодо витребування інформації, яка б підтверджувала наявність у ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» основних засобів, матеріально-технічної бази, достатність персоналу, необхідного для виконання умов договорів, укладених з Міністерством оборони України.
Щодо доводів апелянта в частині необхідності встановлення позивачем індикаторів підозрілості, слід зазначити, що аналіз ч. 2 ст. 11 Закону № 361-IX та пункту 5 додатку 15 до Положення №65 вказує про те, що банк застосовує самостійно індикатори підозрілості фінансових операцій в межах належної перевірки клієнта, при умові наявності підстав, передбачених ч. 4 ст. 11 Закону № 361-IX, для проведення такої перевірки.
Частиною 1 статті 15 Закону № 361-IX передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі: якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені; встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей; подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу; виявлення у порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком-оболонкою; якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення підозрілої фінансової операції.
Згідно пункту 5 додатку 15 до Положення №65, банк самостійно розробляє перелік індикаторів підозрілості фінансових операцій з урахуванням індикаторів, зазначених у додатку 20 до Положення про здійснення банками фінансового моніторингу типологічних досліджень СУО та рекомендацій Національного банку в сфері ПВК/ФТ. Розробляючи індикатори підозрілості фінансових операцій, банк визначає кількісні межі для тих індикаторів, які містять кількісні характеристики (зокрема «істотне збільшення», «великі обсяги», «регулярно»).
Індикатори підозрілості фінансових операцій викладені у додатку 20 до Положення №65 викладені.
В Акті про результати безвиїзного нагляду від 05.03.2025 №В/25-0014/29723/БТ та у спірному рішенні Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайта платіжної інфраструктури Національного банку України від 31.03.2025 №24/327-рк/БТ «Про накладення штрафу на Акціонерне товариство «Міжнародний Інвестиційний Банк» вказано, що за результатами безвиїзного нагляду виявлено, що ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ», ТОВ «ЮНІОРПРОДУКТ», ТОВ «БІОСОІЛ», ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ» були притаманні індикатори підозрілості фінансових операцій, які визначені у Додатку 20 до Положення №65, які АТ «МІБ» не виявило в процесі моніторингу ділових відносин/фінансових операцій, зокрема:
відбулись значні зміни в обсягах фінансових операцій, що здійснюються за рахунками клієнта (щодо ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ», ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ»);
за рахунком клієнта - суб`єкта господарювання не сплачено жодних або сплачено в незначному розмірі (у розмірі, що очевидно не відповідає обсягам проведених фінансових операцій) обов`язкових платежів, які притаманні звичайній господарській діяльності (наприклад, платежі за оренду приміщень, сплата комунальних послуг, податків до бюджету) (щодо ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ»);
готівкова фінансова операція проводиться (структурується) таким чином, щоб обійти вимоги, що вимагаються під час здійснення відповідних порогових операцій (щодо ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ»);
клієнт регулярно надає або отримує позики від контрагентів, які не належать до однієї бізнес-групи компаній (щодо ТОВ «ЮНІОРПРОДУКТ»);
контрагентами клієнта є особи, стосовно яких у банку є негативна інформація [зокрема особи, яким банк відмовив у встановленні (підтриманні) ділових відносин у зв`язку з присвоєнням неприйнятно високого ризику ВК/ФТ] (щодо ТОВ «ЮНІОРПРОДУКТ», ТОВ «БІОСОІЛ»);
різні представники кількох непов`язаних між собою клієнтів використовують для доступу до Інтернет-банкінгу однакові IP-адреси (Інтернет-протокол) (щодо ТОВ «ЮНІОРПРОДУКТ», ТОВ «БІОСОІЛ», ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ»);
існують підстави підозрювати, що надані інформація/документи для НПК містять неправдиві або підроблені відомості (зокрема очевидними є значні невідповідності, допущені суттєві помилки) (щодо ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ»).
Крім того, відповідач зазначає, що у процесі обслуговування клієнтів - ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ», ТОВ «ЮНІОРПРОДУКТ», ТОВ «БІОСОІЛ», ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ» до АТ «МІБ» надходили ухвали судів з інформацією про відкриті кримінальні провадження з розслідування злочинів у сфері господарської діяльності у яких фігурують вказані юридичні особи.
Разом тим, відповідно до Акту від 05.03.2025 №В/25-0014/29723/БТ, АТ «МІБ» використовував індикатори підозрілості, які були застосовані АТ «МІБ» щодо ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» (додаток 7 до акту перевірки, стор. 195), щодо ТОВ «Юніорпродукт» (додаток 9 до акту перевірки, стор. 199), щодо ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ» (додаток 14 до акту перевірки, стор. 212), щодо ТОВ «БІОСОІЛ» (додаток 12 до акту перевірки, стор. 207). 
Тобто, з наведеного вбачається, що позивач забезпечив моніторинг фінансових операцій клієнтів - ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ», ТОВ «ЮНІОРПРОДУКТ», ТОВ «БІОСОІЛ», ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ» у процесі їхнього обслуговування.
Як було вищезазначено, на рахунки ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» та ТОВ «ЮНІОРПРОДУКТ», зараховувалися кошти від Міністерства оборони України та з рахунків ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ», які були відкриті в ПАТ «БАНК ВОСТОК», в АТ «Укргазбанк», а на рахунки ТОВ «БІОСОІЛ» та ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ» зараховувалися кошти від ТОВ «НОВА- ПОСТАЧ».
Отже, вказані операції не мали підстав, передбачених ч. 4 ст. 11 Закону № 361-ІХ, для проведення належної перевірки та встановлення індикаторів підозрілості, на які посилається апелянт.
Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що у Акті від 05.03.2025 №В/25-0014/29723/БТ та у спірному рішенні від 31.03.2025 №24/327-рк/БТ належним чином не обґрунтована відповідність фінансових операцій ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ», ТОВ «ЮНІОРПРОДУКТ», ТОВ «БІОСОІЛ», ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ» індикаторам підозрілості, які визначені у Додатку 20 до Положення №65 - викладені обставини та висновки відповідача є оціночними судженнями, які не доведені належними та допустимими доказами.
Водночас, сам факт наявності відкритих кримінальних проваджень з розслідування злочинів у сфері господарської діяльності у яких фігурують ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ», ТОВ «ЮНІОРПРОДУКТ», ТОВ «БІОСОІЛ», ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ» не може вважатись самостійною підставою для присвоєння неприйнятно високого ризику таким операціям.
При цьому, ухвалами суду, постановленими в межах кримінальних проваджень, на які посилається відповідач, вирішувались питання накладення арешту на кошти, розміщені на банківських рахунках. 
Також, з аналізу мотивувальної та/або резолютивної частини жодної з вказаних відповідачем ухвал не вбачається обставин, які б обґрунтовано вказували на безумовний причинно-наслідковий зв`язок між діями/бездіяльністю юридичних осіб-клієнтів АТ «МІБ» та вчиненням відповідних кримінальних правопорушень.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість посилання відповідача на невстановлення позивачем індикаторів підозрілості фінансовим операціям ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ», ТОВ «ЮНІОРПРОДУКТ», ТОВ «БІОСОІЛ», ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ», що визначені у додатку 20 до Положення №65.
З приводу доводів апелянта про те, що Банком не забезпечено належне здійснення актуалізації даних про ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ», ТОВ «БІОСОІЛ» та ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ», за наявності факту зміни керівника ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ» і місцезнаходження ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ», ТОВ «БІОСОІЛ» та ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ», слід зазначити наступне.
Так, в Акті від 05.03.2025 №В/25-0014/29723/БТ та оскаржуваному рішенні від 31.03.2025 №24/327-рк/БТ вказано про відсутність у справах клієнтів - ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ», ТОВ «БІОСОІЛ», ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ» документів/інформації, які підтверджують вжиті АТ «МІБ» заходи з метою актуалізації даних клієнтів у частині зміни місцезнаходження.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не заперечує факт актуалізації позивачем даних вказаних клієнтів у частині зміни місцезнаходження, водночас, вказує на недотримання АТ «МІБ» строку на вчинення таких дій, встановленого пунктом 15 додатка 1 до Положення №65.
Згідно пункту 15 додатка 1 до Положення №65, у разі втрати чинності/обміну ідентифікаційного документа клієнта (представника клієнта) банк уживає заходів щодо отримання даних чинного документу та актуалізації даних про клієнта не пізніше шести місяців із дня настання відповідної події. В інших випадках банк уживає заходів щодо актуалізації даних про клієнта не пізніше трьох місяців із дня виявлення відповідного факту/настання події.
Як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, оскільки, відповідачем не встановлений факт втрати чинності/обміну ідентифікаційного документа представників клієнтів - ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ», ТОВ «БІОСОІЛ», ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ», у межах спірних правовідносин у позивача виник обов`язок вжити заходи щодо актуалізації даних про клієнтів не пізніше трьох місяців із дня виявлення відповідного факту/настання події.
Слід зазначити, що у пункті 15 додатка 1 до Положення №65 початок відліку строку актуалізації даних про клієнтів пов`язаний з днем виявлення суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідного факту/настання події.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що тримісячний строк актуалізації даних про клієнтів розпочинає відлік з того дня, коли суб`єкт первинного фінансового моніторингу дізнався про відповідний факт або про настання певної події (виявив такий факт/подію).
Так, обґрунтовуючи недотримання позивачем строку актуалізації даних про клієнтів, встановленого пунктом 15 додатка 1 до Положення №65, відповідач посилається на дати внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як на дату початку відліку тримісячного строку, а саме: 04.09.2023 проведена державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу - ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» у частині зміни місцезнаходження; 16.05.2023 проведена державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу - ТОВ «БІОСОІЛ» у частині зміни місцезнаходження; 23.11.2023 проведена державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу - ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ» у частині зміни місцезнаходження та зміни керівника.
Водночас, відповідач не заперечує, що позивач здійснив актуалізацію даних про клієнтів, а саме: 21.12.2023 - щодо ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ»; 30.05.2023 та 23.06.2023 - щодо ТОВ «БІОСОІЛ»; 25.12.2023 - щодо ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ».
Отже, актуалізація даних щодо клієнтів ТОВ «БІОСОІЛ» та ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ» проведена менш ніж протягом трьох місяців з моменту внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
З огляд на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що актуалізація даних щодо клієнтів ТОВ «БІОСОІЛ» та ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ» проведена АТ «МІБ» з дотриманням строку, встановленого пунктом 15 додатка 1 до Положення №65.
Згідно Акту від 05.03.2025 №В/25-0014/29723/БТ та рішення від 31.03.2025 №24/327-рк/БТ, АТ «МІБ» виявило факт зміни місцезнаходження ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» з листа від 21.12.2023 щодо максимальної суми фінансових операцій, які планує проводити клієнт.
АТ «МІБ» здійснило актуалізацію даних про ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» у частині місцезнаходження останнього у день виявлення факту зміни місцезнаходження клієнта (внаслідок отримання листа ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» від 21.12.2023 щодо максимальної суми фінансових операцій, які планує проводити клієнт).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що АТ «МІБ» не допустило порушення тримісячного строку актуалізації даних про місцезнаходження ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ», встановленого пунктом 15 додатка 1 до Положення №65.
Щодо висновку відповідача про порушення позивачем частин 1-2 статті 7 Закону № 361-IX в частині неналежного виконання АТ «МІБ» обов`язку застосовувати у своїй діяльності ризик-орієнтований підхід, слід зазначити наступне.
Згідно із пунктом 66 частини 1 статті 1 Закону № 361-IX, фінансовий моніторинг -сукупність заходів, що вживаються суб`єктами фінансового моніторингу у сфері запобігання та протидії, що включають проведення державного фінансового моніторингу та первинного фінансового моніторингу.
За визначенням п. 53 ч. 1 ст. Закону № 361-IX, ризик-орієнтований підхід - визначення (виявлення), оцінка (переоцінка) та розуміння ризиків легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, а також вжиття відповідних заходів щодо управління ризиками у спосіб та в обсязі, що забезпечують мінімізацію таких ризиків залежно від їх рівня.
За приписами частин 1-2 статті 7 Закону № 361-IX, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, враховуючи відповідні критерії ризику, зокрема, пов`язані з його клієнтами, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, видом товарів та послуг, що клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу, способом надання (отримання) послуг. Ризик-орієнтований підхід має бути пропорційний характеру та масштабу діяльності суб`єкта первинного фінансового моніторингу.
Застосування ризик-орієнтованого підходу здійснюється в порядку, визначеному внутрішніми документами з питань фінансового моніторингу суб`єкта первинного фінансового моніторингу, з урахуванням рекомендацій відповідних суб`єктів державного фінансового моніторингу, які згідно із цим Законом виконують функції державного регулювання і нагляду за такими суб`єктами первинного фінансового моніторингу.
Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати оцінку/переоцінку ризиків, у тому числі притаманних його діяльності, документувати їх результати, а також підтримувати в актуальному стані інформацію щодо оцінки ризиків, притаманних його діяльності (ризик-профіль суб`єкта первинного фінансового моніторингу), та ризику своїх клієнтів таким чином, щоб бути здатним продемонструвати своє розуміння ризиків, що становлять для нього такі клієнти (ризик-профіль клієнтів).
Відповідно до частини 3 статті 7 Закону № 361-IX, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати оцінку/переоцінку ризиків, у тому числі притаманних його діяльності, документувати їх результати, а також підтримувати в актуальному стані інформацію щодо оцінки ризиків, притаманних його діяльності (ризик-профіль суб`єкта первинного фінансового моніторингу), та ризику своїх клієнтів таким чином, щоб бути здатним продемонструвати своє розуміння ризиків, що становлять для нього такі клієнти (ризик-профіль клієнтів).
Згідно пунктів 34-37 Положення № 65, Банк зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, що має бути пропорційним характеру та масштабу діяльності банку. Ризик-орієнтований підхід має застосовуватися банком на безперервній основі та забезпечувати виявлення, ідентифікацію, оцінку всіх наявних та потенційних ризиків ВК/ФТ, притаманних діяльності банку (ризик-профілю банку) та його клієнтам, а також передбачати своєчасне розроблення заходів з управління ризиками ВК/ФТ, їх мінімізації. Банк документує процес застосування ризик-орієнтованого підходу таким чином, щоб бути здатним продемонструвати його суть (зокрема те, у чому полягає різниця в підходах), прийняті банком рішення під час його застосування та обґрунтованість таких рішень. Банк, застосовуючи ризик-орієнтований підхід, має утримуватися від необґрунтованого застосування де-рискінгу (явище коли відмовляють у встановленні та/або підтриманні ділових відносин з клієнтами з метою уникнення ризиків, а не управління ними). Зазначений підхід протирічить ризик-орієнтованому підходу та не сприяє фінансовій інклюзії.
В силу вимог пункту 45 Положення № 65, критерії ризиків визначаються банком самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, установлених Національним банком у додатку 19 до цього Положення, типологічних досліджень СУО, результатів національної оцінки ризиків, а також рекомендацій Національного банку.
Матеріали справи свідчать, що АТ «МІБ» були застосовані критерії ризик-орієнтованого підходу під час встановлення ділових відносин та в процесі обслуговування клієнтів ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ» (додаток 1 акту перевірки стор. 166, в тому числі, критерій ризику державні закупівлі, додаток 2 до акту перевірки стор 170-171), ТОВ «ЮНІОРПРОДУКТ» (додаток 4 акту перевірки стор. 173-178, в тому числі критерій ризику державні закупівлі; додаток 2 до акту перевірки стор 170-171), ТОВ «БІОСОІЛ» (додаток 5 акту перевірки стор. 179-186; додаток 2 до акту перевірки стор 170-171), ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ» (додаток 6 акту перевірки стор. 187-194; додаток 2 до акту перевірки стор 170-171).
Крім того, згідно наданого позивачем переліку виявлених ризиків, АТ «МІБ» було застосовано щодо ТОВ «НОВА-ПОСТАЧ», ТОВ «ЮНІОРПРОДУКТ», ТОВ «БІОСОІЛ», ТОВ «РЕЙТЕН КОМПАНІ» такий критерій ризик-орієнтованого підходу як кінцевий бенефіціарний власник юридичної особи є керівником, бухгалтером або підписантом відповідно до підпункту 1 п. 5 розділу І Додатку 19 до Положення № 65 (Т. 1 а.с. 152-153).
З викладеного вбачається, що АТ «МІБ» були застосовані критерії ризик-орієнтованого підходу.
Разом з тим, відповідач вказує, що вжиті АТ «МІБ» заходи не були достатніми для виявлення критеріїв ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення.
Однак, ні в Акті від 05.03.2025 №В/25-0014/29723/БТ, ні в оскаржуваному рішенні від 31.03.2025 №24/327-рк/БТ відповідач не визначив які вимоги Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення» або Положення №65, або внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу не дотримані АТ «МІБ» та/або які заходи позивач не вжив для належного виконання обов`язку щодо застосування ризик-орієнтованого підходу.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок відповідача про порушення позивачем вимог частин першої та другої статті 7 Закону № 361-IX.
З приводу доводів апелянта про порушення позивачем вимог пункту 15 частини другої статті 8 Закону № 361-IX, слід зазначити наступне.
Згідно пункту 15 частини другої статті 8 Закону № 361-IX, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі подавати (оформлювати, засвідчувати) у порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, що відповідно до цього Закону виконує функції державного регулювання і нагляду за суб`єктом первинного фінансового моніторингу, на запит цього суб`єкта державного фінансового моніторингу достовірну інформацію та/або документи (висновки, рішення тощо), копії документів або витяги з документів, що стосуються виконання суб`єктом первинного фінансового моніторингу вимог законодавства у сфері запобігання та протидії та необхідні суб`єкту державного фінансового моніторингу для здійснення ним нагляду у сфері запобігання та протидії, у тому числі для перевірки фактів порушень вимог законодавства у сфері запобігання та протидії, здійснення контролю за виконанням суб`єктами первинного фінансового моніторингу рішень суб`єктів державного фінансового моніторингу про застосування заходів впливу, письмових вимог.
В силу вимог пункту 79 розділу ІV Положення про порядок організації та здійснення нагляду у сфері фінансового моніторингу, валютного нагляду, нагляду у сфері реалізації спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.06.2020 №90, банк/установа зобов`язаний/зобов`язана на запит Національного банку своєчасно та в повному обсязі надати у визначених порядку, форматі, структурі, формі збережену на визначених носіях надання такої інформації достовірну інформацію, матеріали, дані відеоархіву, документи (їх копії та/або витяги з них) (незалежно від того, є / немає грифа обмеження доступу), в яких можна прочитати всі написані в них відомості, а також пояснення, які можуть бути надані в письмовій формі. Документи (їх копії та/або витяги з них) в електронній або паперовій формі на визначених носіях надання такої інформації та письмові пояснення, що подаються банком / установою на запит Національного банку, повинні відповідати вимогам, установленим у пунктах 35-40 та 56 розділу II цього Положення.
Матеріали справи свідчать, що Національний банк України направив АТ «МІБ» запит від 12.12.2024 №25-0014/933854/БТ з вимогою надати копію ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеса від 23.09.2024 (справа №947/26291/24, провадження №1-кс/947/12717/24) про дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів клієнта, яка відсутня у Єдиного державному реєстрі судових рішень.
Позивач зазначає, що АТ «МІБ» вказує на те, що було позбавлене можливості надати відповідь на запит Національного банку України від 12.12.2024 №25-0014/933854/БТ з вимогою надати копію ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеса від 23.09.2024, оскільки, відсутній письмовий дозвіл слідчого на розголошення такої інформації.
З даного приводу, апелянт зазначає, що у листі від 26.09.2024 керівник відділу детективів Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України не попереджав АТ «МІБ» про обов`язок не розголошувати відомості кримінального провадження без його дозволу.
Колегія суддів звертає увагу на те, що, згідно частин 1-2 статті 222 Кримінального процесуального кодексу України, відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.
Як правильно вказав суд першої інстанції, Кримінальний процесуальний кодекс України встановлює заборону на розголошення відомостей досудового розслідування для осіб, яким такі відомості стали відомі у зв`язку з участю в ньому, без окремого письмового дозволу слідчого або прокурора і лише тому обсязі, в якому вони визнають можливим.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборона на розголошення відомостей досудового розслідування, встановлена у частині першій статті 222 Кримінального процесуального кодексу України, є абсолютною та не може бути порушена у випадку, якщо слідчий не повідомив відповідну особу про обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу.
Щодо посилання апелянта на подальше надання Банком копії ухвали слідчого судді без дозволу слідчого, колегія суддів зазначає, що вказане не свідчить про відсутність законодавчих обмежень на момент первинного запиту та не може змінювати правову оцінку дій Банку.
З огляду на викладене, необґрунтованими є доводи апелянта про порушення позивачем пункту 15 частини другої статті 8 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення» та пункту 79 розділу ІV Положення №90 у частині ненадання відповіді на запит Національного банку України від 12.12.2024 №25-0014/933854/БТ з вимогою надати копію ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеса від 23.09.2024.
Враховуючи вищевказане в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайта платіжної інфраструктури Національного банку України від 31.03.2025 №24/327-рк/БТ «Про накладення штрафу на Акціонерне товариство «Міжнародний Інвестиційний Банк» та наявність підстав для його скасування.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України. 

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р. 

Судді Кузьмишина О.М.

Ключкович В.Ю.

Повне судове рішення складено 22.01.2026 р.