ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2025 року м. Дніпро Справа № 908/1196/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя: Чус О.В. (доповідач), 
судді: Чередко А.Є., Мороз В.Ф.
секретар судового засідання Солодова І.М.
за участю:
від прокуратури: Ємельянов В.А. (в залі суду) – прокурор відділу;
від позивача: Савченко І.Г. (поза межами суду) – самопредставництво;
від відповідача: Нємна Т.І. (в залі суду) – адвокат;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Запорізький абразивний комбінат” на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2024 (суддя Давиденко І.В.) у справі № 908/1196/24
за позовом Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави, в особі органу уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах Запорізької міської ради, м. Запоріжжя
до відповідача: Приватного акціонерного товариства “Запорізький абразивний комбінат”, м. Запоріжжя
про стягнення 18 637 481,78 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
До Господарського суду Запорізької області 22.04.2024 надійшла позовна заява заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави, в особі органу уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах Запорізької міської ради про стягнення з Приватного акціонерного товариства “Запорізький абразивний комбінат” 18 637 481,78 грн. безпідставно збережених коштів за період з 01.07.2022 по 31.01.2024.
Позов мотивовано тим, що відповідач, без належних на те правових підстав, користувався земельної ділянкою, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна та безпідставно зберіг кошти орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.10.2024 у справі №908/1196/24 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства “Запорізький абразивний комбінат” на користь Запорізької міської ради до місцевого бюджету безпідставно збережені кошти за період з 01.07.2022 по 31.01.2024 в розмірі 18 637 481 (вісімнадцять мільйонів шістсот тридцять сім тисяч чотириста вісімдесят одну) грн 78 коп.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства “Запорізький абразивний комбінат” на користь Запорізької обласної прокуратури кошти, витрачені у 2024 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 279 562 (двісті сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят дві) грн 23 коп. 
Відмовлено в задоволенні заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не набув прав власності або користування на земельну ділянку, на якій знаходиться його майно та яким він користується, то він здійснив використання земельної ділянки без достатніх правових підстав та, що наявні підстави для стягнення з нього безпідставно збережених коштів. Суд також врахував і те, що станом на 25.05.2022 територія м. Запоріжжя не перебувала в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) та, що у відповідача у 2022 році існував обов`язок сплачувати за користування спірною земельною ділянкою на підставі вимог чинного законодавства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Приватне акціонерне товариство “Запорізький абразивний комбінат”, в якій просить: скасувати рішення суду першої інстанції від 03.10.2024 по даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог. У разі прийняття судом апеляційної інстанції рішення про відмову у задоволенні апеляційної скарги повністю або частково та залишення рішення суду першої інстанції без змін повністю або частково, розстрочити виконання рішення суду першої інстанції на строк один рік з дня його ухвалення зі сплатою відповідачем присудженої заборгованості щомісячно рівними частинами. Судові витрати покласти на сторону позивача.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Скаржник вважає незаконними, протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства України нарахування суми плати за землю за період з 01.07.2022 по 31.12.2022 у розмірі 6 986 511,84 грн. Відповідач зазначає, що суд, оскаржуваним рішенням позбавив відповідача права скористатися у період з 01.07.2022 до 31.12.2022 нормою пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 “Інші перехідні положення” Податкового кодексу України.
Відповідач зазначає, що власниками об`єктів нерухомого майна, що розташовані за адресою м. Запоріжжя, вул. Олексія Поради (Димитрова), 44 на земельній ділянці з кадастровим номером: 23100000:07:036:0104, площею 49,9316 га є ПрАТ “Запоріжабразив” та Фонд державного майна України. В певні періоди часу ПрАТ “Запоріжабразив” використовував частини об`єктів нерухомого майна Фонду державного майна на підставі відповідних договорів оренди, однак, станом на сьогодні такі договори розірвані. Площа земельної ділянки для розрахунку суми недоотриманих доходів позивача, а також щодо визначення розміру орендної плати за земельні ділянки на підставі нормативної грошової оцінки, визначена прокурором (позивачем) невірно. Прокурор (позивач) неправильно розрахував розмір безпідставно отриманого відповідачем доходу та застосував для його розрахунку площу 49,9316 (га), яка є більшою, ніж фактична площа земельних ділянок під нерухомим майном відповідача та яку використовував відповідач. Прокурором (позивачем) не встановлено, чи фактично користується відповідач земельними ділянками лише в межах його об`єктів нерухомого майна або більшою площею.
Апелянт зазначає, що сума сплачена ПрАТ «Запоріжабразив» на користь Запорізької міської ради за судовим рішенням № 908/1622/22 за період з 01.03.2022 по 30.06.2022, що підпадає під дію Закону у розмірі 3 105 134,68 грн., має бути зарахована як оплата за землю за період з 01.01.2023 (тобто після 31.12.2022), оскільки з 01.01.2023 територія м. Запоріжжя є територією, на якій можливі бойові дії, а не ведуться активні бойові дії.
Відповідач звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки №1607/207-20 від 17.04.2020. Вимоги, які розглядаються господарським судом у справі №908/1196/24 є пов`язаними з вирішенням адміністративної справи, оскільки єдиним (основним) доказом для позовних вимог по господарській справі є спірний витяг з нормативної грошової оцінки. Відповідач не погоджується з відмовою господарського суду у задоволенні його клопотання про зупинення провадження до розгляду пов`язаної справи.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи.
Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури звернувся до ЦАГС з відзивом, у якому просить апеляційну скаргу ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2024 у справі № 908/1196/24 - без змін.
Відзив обґрунтований наступним. 
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.03.2020 у справі № 908/220/18, яке набрало законної сили, задоволено позов Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Запорізької міської ради до ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» та стягнуто з відповідача дохід, отриманий підприємством за період з 01.03.2015 по 31.12.2017 від безпідставно набутого майна, а саме використання земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 2310100000:07:036:0104 без правовстановлюючих документів у сумі 19 627 939,50 грн. У подальшому рішеннями Господарського суду Запорізької області від 02.11.2020 у справі № 908/1417/20 та від 14.12.2022 у справі № 908/1622/22 за аналогічними позовами органів прокуратури області стягнуто з ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» на користь Запорізької міської ради до місцевого бюджету доходи, отримані від безпідставно набутого майна за користування зазначеною земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, за періоди з 01.01.2018 по 30.04.2020 в сумі 19 022 247, 53 грн та з 01.05.2020 по 30.06.2022 у сумі 18 771 950,61 грн. Під час розгляду справ судами встановлено, що підприємство не має прав ні власника, ні землекористувача земельної ділянки по вул. Олексія Поради, 44 у м. Запоріжжі, тобто в порушення ст. 125 Земельного кодексу України користується нею без документів, що посвідчують право власності чи право користування землею.
Верховним Судом у постанові від 27.04.2021 у справі № 922/2378/20 викладено висновок, що норми п. 10.1.1. ст. 10, п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14, ст. ст. 40, 41, п. 265.1.3. ст. 265 Податкового кодексу України у подібних правовідносинах слід застосовувати таким чином: «власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї, і, використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм Податкового кодексу України». 
Прокурор зазначає, що правовідносини зі стягнення безпідставно збережених коштів не підпадають під правове регулювання норм п.п. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України.
Виключно через початок військової агресії законодавцем прийнято рішення, що на територіях, де ведуться бойові дії та які знаходяться під окупацією орендна плата за земельні ділянки не буде сплачуватися орендарями. 
Доводи відповідача щодо невідповідності розрахунку недоотриманих доходів з 01.07.2022 до 31.12.2022 зазначеним нормам законодавства є необґрунтованими. ПрАТ “Запорізький абразивний комбінат” користується земельною ділянкою з кадастровим номером 2310100000:07:036:0104, яка є сформованою та не поділеною, а отже, на думку прокуратури, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.04.2020 № 1607/207-20, який було застосовано Запорізькою міською радою для розрахунку недоотриманих коштів за період з 31.07.2022 по 31.01.2024, так і за стягнутий господарським судом попередній період, є належним та допустимим доказом.
Прокурор вважає, що ініціювання відповідачем оскарження витягу від 17.04.2020 № 1607/207-20 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки в порядку адміністративного судочинства, оцінка якому вже надавалась господарським судом у справі № 908/1622/22; порушення перед судом питання щодо зупинення провадження у справі № 908/1196/24 до набуття законної сили судового рішення у адміністративній справі № 280/5693/24; ініціювання питання перед судом щодо призначення комплексної судової експертизи з питань землеустрою та судової земельно-технічної експертизи свідчить про недобросовісність дій відповідача, затягування господарського процесу та питання відновлення прав територіальної громади м. Запоріжжя у цих правовідносинах.
Запорізька міська рада звернулася до ЦАГС з відзивом, у якому просить апеляційну скаргу ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2024 у справі № 908/1196/24 - без змін. 
Відзив обґрунтований наступним.
Спірна земельна ділянка розташована безпосередньо у місті Запоріжжі, в межах Запорізької територіальної громади, а не Запорізького району. За період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Договір оренди земельної ділянки між позивачем та відповідачем не було укладено, що не дає право відповідачу коригувати податкову декларацію з орендної плати за землю в розумінні положень Податкового кодексу та не звільняє ПрАТ “ЗАПОРІЗЬКИЙ АБРАЗИВНИЙ КОМБІНАТ” від повернення безпідставно збережених коштів за період з 01.07.2022 по 31.12.2022. Становище відповідача щодо користування земельною ділянкою у 2022 році не змінювалося. У зв`язку з цим відсутні також підстави для зарахування плати за землю за період 2022 року на майбутнє.
Рішенням Запорізької міської ради від 21.10.2011 № 4 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Димитрова, 44 ПАТ «Запорізький абразивний комбінат», встановлено та затверджено межі і розмір земельних ділянок загальною площею 49,9468 га по вул. Димитрова, 44, у тому числі: земельної ділянки, кадастровий номер 2310100000:07:036:0104, площею 49,9316 га для розташування промислового майданчика, земельної ділянки, кадастровий номер 2310100000:07:036:0106 площею 0,0152 га для розміщення пам`ятника загиблим робітникам абразивного комбінату та передано в оренду відповідачу строком до 20.09.2014 зазначені земельні ділянки, а також зобов`язано останнього у двомісячний строк після прийняття даного рішення укласти з Запорізькою міською радою договори оренди землі, подати їх на державну реєстрацію та одержати в установленому законодавством порядку. Указане рішення в частині укладення договору оренди землі та проведення його державної реєстрації відповідачем не виконано. ПрАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ АБРАЗИВНИЙ КОМБІНАТ» не заперечував проти розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Димитрова, 44, фактично визнаючи користування всією земельною ділянкою. На момент розгляду даного спору порядок користування спірною земельною ділянкою не змінився.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2025 (головуючий суддя - О.Г. Іванов, судді - Ю.Б. Парусніков, Т.А. Верхогляд) скасовано рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2024 в частині стягнення 6 986 511,84 грн. безпідставно отриманих коштів за період з 01.07.2022 по 31.12.2022 та змінено його в частині розподілу судового збору. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача доходу, отриманого від безпідставно набутого майна в сумі 6 986 511,84 грн за період з 01.07.2022 по 31.12.2022, відмовлено. В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2024 залишено без змін.
Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції та відмовляючи у стягненні 6 986 511,84 грн, апеляційний господарський суд встановив обставину безпідставного збереження відповідачем орендної плати за рахунок Міськради. Разом з тим, зазначив, що відповідачем не сплачувалася орендна плата за період з 01.07.2022 по 31.12.2022 з огляду на те, що на територію Запорізької міської територіальної громади поширювалася дія пп. 69.14 п. 69 підроз. 10 роз. XX Перехідних положень Податкового кодексу України. Щодо стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 у сумі 10 712 714,68 грн, з 01.01.2024 по 31.01.2024 – 938 255,26 грн, то суд апеляційної інстанції зазначив, що апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції в цій частині.
Не погоджуючись із постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2025, прокурор звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить її скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів в сумі 6 986 511,84 грн за період з 01.07.2022 по 31.12.2022 та залишити в силі рішення суду першої інстанції у цій частині.
Постановою Верховного Суду від 08.07.2025 касаційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури задоволено частково. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2025 у справі № 908/1196/24 в оскаржуваній частині скасовано. Справу № 908/1196/24 в скасованій частині направлено на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.
18.08.2025 матеріали справи надійшли до ЦАГС.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2025 у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Мороз В.Ф., Чередко А.Є.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.09.2025 зазначеною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Запорізький абразивний комбінат” на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2024 у справі № 908/1196/24; розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства “Запорізький абразивний комбінат” на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2024 у справі № 908/1196/24 призначено у судове засідання на 06.11.2025 об 11:20 год.
03.10.2025 від заступника керівника Запорізької обласної прокуратури до ЦАГС надійшли пояснення, в яких просить урахувати викладені у поясненні доводи при розгляді апеляційної скарги ПрАТ «Запоріжабразив»; апеляційну скаргу відповідача на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2024 у справі 908/1196/24 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Прокурор зазначив, що при розгляді справи № 908/1301/24 за позовом заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області до ТОВ «Вектор-Інвест» про стягнення безпідставно збережених коштів (справа з подібних правовідносин) Верховний Суд у пункті 4.13 постанови від 01.07.2025 конкретизував правовий висновок, викладений у зазначеній вище постанові Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 922/2378/20, та виснував, що «положення Закону України від 11.04.2023 № 3050-IX підлягають застосуванню у разі наявності правових підстав для володіння чи користування земельними ділянками, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.02.2025 у справі № 908/929/24» Таким чином, ПрАТ «Запоріжабразив» у спірний період з 01.07.2022 по 31.01.2024, у тому числі під час дії Закону України від 11.04.2023 № 3050-IX за період з 01.07.2022 по 31.12.2022, користувався земельною ділянкою з кадастровим номером 2310100000:07:036:0104 площею 49,9316 га у м. Запоріжжі без належних правових підстав для володіння та користування нею, а відтак, положення вказаного закону до наведених правовідносин у вказаному спорі не підлягають застосуванню.
05.11.2025 від представника відповідача до ЦАГС надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому просить: відкласти судове засідання по справі № 908/1196/24, призначене судом на 06.11.2025 об 11:20 на іншу дату. До зазначеного клопотання долучено копію виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 05.11.2025.
У вказаному клопотанні відповідач також зазначив про таке:
- Верховний Суд у справі № 922/2378/20 виснував, що з урахуванням системного аналізу змісту п. 10.1.1 ст. 10, пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14, ст. ст. 40, 41, п. 265.1.3 ст. 265 ПК України, «власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України»;
- вважаємо, що від такої правової позиції у даному випадку варто відступити, зважаючи на те, що наразі між позивачем та відповідачем існують укладені договірні відносини щодо оренди земельної ділянки та з початку введення воєнного стану відповідачем вживалися усі належні заходи з метою укладення договору оренди земельної ділянки та врегулювання усіх спірних питань. Раніше врегулювати усі спірні питання, пов`язані з укладенням договору оренди земельної ділянки, не вбачалося можливим.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.11.2025 розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства “Запорізький абразивний комбінат” на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2024 у справі № 908/1196/24 відкладено на 11.12.2025 о 12:30 год.
11.12.2025 від відповідача до ЦАГС надійшли додаткові пояснення, в яких зазначає наступне:
- ПрАТ «Запоріжабразив» в межах спірного періоду не ухилявся від укладання договору оренди. З початку повномасштабного вторгнення, у т.ч. протягом спірного періоду укласти договір було технічно неможливо. Крім того із наявних в матеріалів справи пояснень вбачається, що на спірній земельній ділянці розташовані будівлі, що належать ФДМУ, а не товариству, а відтак, правові підстави для стягнення плати за землю під будівлями належними ФДМУ відсутні. Зазначені обставини підтверджуються рішенням ЗМР від 05.03.2025 №76/86, яким затверджено технічну документацію з землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер 2310100000:07:036:0104, за результатом поділу сформовані 7 земельних ділянок. З них тільки на одній знаходиться майно належне ПрАТ «Запоріжабразив»;
- з 01.04.2025 укладений договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 2310100000:07:036:0135 площею 48,0765 га. Укласти договір оренди у 2022 році в межах спірного періоду не вбачалось можливим, оскільки на ділянці перебувало майно не належне ПрАТ, вирішити питання поділу земельної ділянки з початком повномасштабного вторгнення, в період, коли територія м. Запоріжжя була визначена як територія активних бойових дій на які відповідно був обмежений доступ до державних реєстрів тощо, відтак в цілому провести реєстрацію речового права не вбачалось можливим;
- у разі покладання на ПрАТ наслідків не укладання договору оренди у вигляді неможливості застосування до спірних правовідносин норм ПК України призведе до порушення основних засад господарського судочинства, зокрема, в частині рівності учасників перед законом. Крім того, як вбачається з матеріалів справи ДПС скоригувала податкові зобов`язання в частині сплати земельного податку в розмірі 1% від нормативної грошової оцінки. Відтак, уповноважений орган вже погодився із можливістю застосування норм ПК до спірних правовідносин у період з 01.03.2022 по 31.12.2022. Зважаючи на вищевикладене слід прийти до висновку, що відмова у задоволенні позову в частині стягнення суми 6986511,84 грн. була правомірною, а висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27.04.2021 у справі № 922/2378/20 (на яку посилається скаржник у касаційні скарзі), від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 до спірних правовідносин застосовані бути не можуть.
У судове засідання 11.12.2025 з`явився прокурор, представники позивача та відповідача.
Відповідач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Прокурор та представник позивача заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили відмовити у її задоволенні.
У судовому засіданні 11.12.2025 колегією суддів оголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) у справі.

Встановлені судом обставини справи.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, власником земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:07:036:0104 площею 49,9316 га, розташованої на вул. Олексія Поради (до цього вул. Димитрова), 44 у м. Запоріжжі, є Запорізька міська рада (далі – Міськрада); вид цільового призначення: "для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості". Зазначено, що земельна ділянка перебуває у комунальній власності.
Відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, речові права на вищевказану земельну ділянку, у тому числі право оренди, не зареєстровано (т. 1, а.с. 114).
Право власності на об`єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:07:036:0104 площею 49,9316 га (вул. Олексія Поради (вул. Димитрова), 44) відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області "Про перетворення Запорізького абразивного комбінату у Відкрите акціонерне товариство" від 25.10.1995 № 1379 передано Відкритому акціонерному товариству "Запорізький абразивний комбінат" (далі – ВАТ "Запорізький абразивний комбінат" (наразі ПрАТ "Запорізький абразивний комбінат"). 
Відповідно до рішення Міськради від 12.12.2007 № 53/83 земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:07:036:0013 загальною площею 49,9855 га (землі промисловості) на вул. Олексія Поради (вул. Димитрова), 44 для розташування промислового майданчика вирішено передати у користування ВАТ "Запорізький абразивний комбінат" на правах оренди строком до 20.09.2014. Вказаним рішенням також зобов`язано ВАТ "Запорізький абразивний комбінат" у двомісячний строк після прийняття рішення укласти з Міськрадою договір оренди землі, подати його на державну реєстрацію.
Відповідач договір оренди землі у двомісячний строк не уклав.
У подальшому вказане рішення скасовано рішенням Міськради від 24.03.2010 № 74.
У квітні 2011 року відповідач звернувся до Міськради із клопотанням щодо надання дозволу на розробку землевпорядної документації для передачі в оренду земельної ділянки на вул. Димитрова, 44, м. Запоріжжя.
Рішенням Міськради від 18.05.2011 № 51/50 надано дозвіл на розробку землевпорядної документації для передачі в оренду земельної ділянки на вул. Димитрова, 44, м. Запоріжжя, а рішенням від 21.10.2011 № 4 - затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Димитрова, 44, м. Запоріжжя ПрАТ "Запорізький абразивний комбінат"; встановлено та затверджено межі і розмір земельних ділянок загальною площею 49,9468 га на вул. Димитрова, 44, м. Запоріжжя, у тому числі: земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:07:036:0104 площею 49,9316 га "для розташування промислового майданчика" та земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:07:036:0106 площею 0,0152 га "для розміщення пам`ятника загиблим робітникам абразивного комбінату"; передано відповідачу в оренду зазначені земельні ділянки строком до 20.09.2014, а також зобов`язано останнього у двомісячний строк після прийняття цього рішення укласти з Міськрадою договори оренди землі та подати їх на державну реєстрацію.
Відповідачем не виконано вказане рішення в частині укладення договору оренди землі та проведення його державної реєстрації. 
Судом встановлено також наступне:
- рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.03.2020 у справі № 908/220/18, яке набрало законної сили, задоволено позов прокурора в інтересах держави в особі Міськради до ПрАТ "Запорізький абразивний комбінат". Стягнуто з відповідача 19 627 939,50 грн безпідставно отриманого майна за період з 01.03.2015 по 31.12.2017, а саме: за використання земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 2310100000:07:036:0104 без правовстановлюючих документів;
- рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.11.2020 у справі № 908/1417/20 стягнуто з ПрАТ "Запорізький абразивний комбінат" на користь Міськради (до місцевого бюджету) дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за користування земельними ділянками без правовстановлюючих документів за період з 01.01.2018 по 30.04.2020;
- рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.12.2022 у справі № 908/1622/22 стягнуто з ПрАТ "Запорізький абразивний комбінат" на користь Міськради (до місцевого бюджету) дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за користування земельними ділянками без правовстановлюючих документів за період з 01.05.2020 по 30.06.2022; 
- під час розгляду вказаних вище справ судами встановлено, що Підприємство не є власником, землекористувачем земельних ділянок на вул. Димитрова, 44 у м. Запоріжжі, тобто в порушення ст. 125 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) користується земельними ділянками за адресою: вул. Олексія Поради, 44 у м. Запоріжжя. Встановлено, що спірна земельна ділянка, що знаходиться в користуванні відповідача сформована, має кадастровий номер та визначену площу і є об`єктом цивільних прав відповідно до вимог ст. 79-1 ЗК України. З моменту виникнення у відповідача права власності на нерухоме майно, розташоване на вул. Олексія Поради, 44 у м. Запоріжжі, у останнього виник обов`язок укласти договір оренди та зареєструвати на підставі нього право оренди землі. Відповідач не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою (за відсутності укладеного договору), збільшив вартість власного майна, а Міськрадою було втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), на отримання яких вона підставно очікувала. Відновлення порушених прав Міськради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов, як фактичний добросовісний землекористувач;
- на час розгляду цього спору у господарських судах до Міськради від відповідача не надходило жодного звернення щодо укладення договору оренди.
27.03.2024 виконавчим комітетом Міськради виконано розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування відповідачем земельною ділянкою з кадастровим номером 2310100000:07:036:0104 площею 49,9316 га, розташованої на вул. Олексія Поради, 44 у м. Запоріжжі, зменшений на суму сплаченого земельного податку за спірний період: з 01.07.2022 по 31.12.2022 – 6 986 511,84 грн, з 01.01.2023 по 31.12.2023 – 10 712 714,68 грн, з 01.01.2024 по 31.01.2024 – 938 255,26 грн. Загальна сума недоотриманого доходу за період з 01.07.2022 по 31.01.2024 склала 18 637 481,78 грн. (т. 1, а.с. 135).

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, представників позивача та відповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Предметом цього спору є стягнення з відповідача на користь позивача 18 637 481,78 грн. безпідставно отриманих коштів за користування земельною ділянкою 2310100000:07:036:0104 без належної правової підстави за період з 01.07.2022 по 31.01.2024 на підставі ст. 1212 ЦК України.
Колегія суддів зауважує, що даний спір розглядався господарськими судами неодноразово.
Постановою Верховного Суду від 08.07.2025 касаційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури задоволено частково; постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2025 у справі № 908/1196/24 в оскаржуваній частині скасовано; справу № 908/1196/24 в скасованій частині направлено на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.
Оскільки прокурором в касаційному порядку оскаржувалася постанова ЦАГС від 27.03.2025 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів в сумі 6 986 511,84 грн. за період з 01.07.2022 по 31.12.2022, апеляційний господарський суд під час нового апеляційного розгляду справи переглядає рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2024 лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача 6 986 511,84 грн. за період з 01.07.2022 по 31.12.2022 (у скасованій Верховним Судом частині), що і є предметом нового розгляду.
У зазначеній постанові Верховний Суд вказав наступне:
- апеляційний господарський суд, відмовляючи у стягненні 6 986 511, 84 грн. за період з 01.07.2022 по 31.12.2022, не врахував висновків Верховного Суду, викладених у наведених вище постановах, зокрема у постановах від 27.04.2021 у справі № 922/2378/20 (на яку посилається скаржник у касаційні скарзі), від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20, чим порушив ст. 236 ГПК України. Зазначивши, що відповідачу належало на праві власності відповідне нерухоме майно за адресою: вул. Олексія Поради, 44 у м. Запоріжжі та, що речові права на земельну ділянку, на якій це майно знаходиться, не оформлено та не зареєстровано (встановив фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави користувався земельною ділянкою), не встановив яку ж суму мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки) за період з 01.07.2022 по 31.12.2022 (див. постанову Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20); з огляду на вище встановлені обставини, належним чином не перевірив, чи є відповідач суб`єктом, який має право на застосування пільг щодо звільнення від нарахування та сплати орендної плати за землю у період з 01.07.2022 по 31.12.2022, передбачених пп. 69.14 п. 69 підроз. 10 роз. ХХ Перехідних положень ПК України (щодо спірної суми - 6 986 511, 84 грн), а отже, чи існувала/не існувала правова підстава для стягнення з відповідача 6 986 511, 84 грн відповідно до ст. 1212 ЦК України за період з 01.07.2022 по 31.12.2022. Отже, висновок апеляційного господарського суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача 6 986 511, 84 грн є передчасним;
- при новому розгляді справи (в оскаржуваній частині) необхідно врахувати викладене вище, для правильного вирішення спору більш ретельно на підставі наявних у матеріалах справи документів повно та всебічно встановити чи підлягає стягненню з відповідача 6 986 511, 84 грн. за період з 01.07.2022 по 31.12.2022 з огляду на норму ст. 1212 ЦК України.
Апеляційний господарський суд, під час нового апеляційного розгляду справи в частині стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за фактичне використання земельної ділянки в сумі 6 986 511, 84 грн. за період з 01.07.2022 по 31.12.2022, ураховує таке.
Законодавець у ч. 2 ст. 3 ЗК України закріпив норму, відповідно до якої земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
За п. "в" ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 ЗК України).
Підпунктом 14.1.147 п. 14.1. ст. 14 ПК України (тут і далі – у відповідній редакції) визначено, що плата за землю – це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Орендною платою є обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди (пп. 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (ст. 288 ПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 зазначила про те, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".
Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави регулює ст. 1212 ЦК України.
Верховний Суд, Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновували:
- положення ст. ст. 1212-1215 ЦК України визначають такий позадоговірний спосіб захисту права власності як кондикція. Кондикційний позов – це вимога повернення безпідставно набутого або збереженого особою у себе майна за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) або якщо правова підстава згодом відпала. Якщо тлумачити приписи ст. 1212 ЦК України телеологічно, тобто згідно з їхніми цілями, то до випадків безпідставного набуття та збереження майна належить також збереження особою без достатніх правових підстав у себе виплати, яку вона відповідно до закону мала віддати (перерахувати) іншій особі згідно з покладеним на неї за законом обов`язком (зменшення обов`язку (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 910/17324/19, від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20);
- за змістом норм цивільного та земельного законодавства виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України (див., зокрема постанову Верховного Суду від 23.04.2025 у справі № 629/4628/16-ц);
- із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20);
- для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень ст. ст. 1212– 1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави. Отже, встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення такого спору (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20).
Стосовно фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянкою у відповідний період, або наявності правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач є власником нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Димитрова, 44 (після перейменування – вул. Олексія Поради, 44), яке йому було передано згідно з наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області від 25.10.1995 № 1379 “Про перетворення Запорізького абразивного комбінату у відкрите акціонерне товариство”. 
Правовий механізм переходу права на землю, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України.
Виходячи зі змісту зазначеної статті закону, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.
Як вбачається із положень ст. 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності, користування, у тому числі у формі оренди земельної ділянки.
Водночас, за змістом ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідачем речові права на спірну земельну ділянку не оформлено та не зареєстровано.
Аргументи відповідача про укладення Договору оренди землі 202507000100065 від 01.04.2025 між позивачем та відповідачем стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:07:036:0135 площею 48.0765 га, яка є виділеною з 2310100000:07:036:0104, не спростовують встановленого судом факту фактичного використання земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:07:036:0104 площею 49.9316 га без належної правової підстави у спірний період з 01.07.2022 по 31.01.2024.
Відтак, Приватне акціонерне товариство “Запорізький абразивний комбінат” у період з 01.07.2022 по 31.12.2022 було фактичним користувачем земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером 2310100000:07:036:0104 за відсутності правової підстави для її використання, оскільки спірна земельна ділянка не перебувала у користуванні відповідача ані на правовому титулі постійного користування, ані на правовому титулі оренди.
Колегія суддів зауважує, що виникнення договірних відносин між позивачем та відповідачем з 01.04.2025 не впливають на правову кваліфікацію спірних правовідносин як кондикційних у період з 01.07.2022 по 31.12.2022.
Стосовно площі земельної ділянки 2310100000:07:036:0104.
З моменту визначення меж та площі земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Олексія Поради, 44, кадастровий номер земельної ділянки: 2310100000:07:036:0104, загальною площею 49,9316 га, зазначена земельна ділянка є цілісним об`єктом цивільних прав, поділ або об`єднання якого можливі лише за умов дотримання процедури розроблення та затвердження землевпорядної документації, передбаченої законодавством, що регулює земельні відносини.
До моменту поділу або об`єднання цієї земельної ділянки, права та обов`язки, що виникають у зв`язку з нею, розповсюджуються на всю площу та у межах, зареєстрованих у Державному земельному кадастрі та визначених попередньою документацією із землеустрою.
За долученою до позову копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку її державну реєстрацію проведено 04.03.2016.
Під час розгляду Господарським судом Запорізької області справи № 908/1622/22 встановлено, що представниками Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради 01.08.2022 проведено обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:07:036:0104 площею 49,9316 га для розташування промислового майданчика, розташованої по вул. Олексія Поради, 44 у м. Запоріжжі. Шляхом візуального огляду встановлено, що територія по всьому периметру упорядкована та огороджена кам`яним і залізним парканом із колючим дротом. На промисловому майданчику фактично розташовані об`єкти нерухомості, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належать на праві власності відповідачу. Зазначені обставини не потребують доказування в силу ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України та мають преюдиційне значення для вирішення вказаного спору.
Колегія суддів вважає доведеним, що у період з 01.07.2022 по 31.12.2022 ПрАТ “Запорізький абразивний комбінат” користувався земельною ділянкою з кадастровим номером 2310100000:07:036:0104 площею 49,9316 га, яка у спірний період була сформованою та неподіленою.
Посилання відповідача під час нового апеляційного розгляду справи на обставини поділу спірної земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:07:036:0104, за результатами якого було сформовано 7 земельних ділянок, та користування відповідачем земельною ділянкою з кадастровим номером 2310100000:07:036:0135 площею 48,0765 га, у контексті спірних правовідносин колегією суддів відхиляються, виходячи з наступного.
Частиною третьою статті 269 ГПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Верховний Суд неодноразово вказував, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність (постанови Верховного Суду від 27.08.2023 у справі №552/7368/21, від 09.12.2020 у справі № 924/232/18, від 16.04.2024 у справі № 922/331/23).
У свою чергу, в силу вимог ч. 5 ст. 269 ГПК України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Таким чином, оскільки докази поділу спірної земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:07:036:0104 (зокрема, рішення Запорізької міської ради №76/86 від 05.03.2025 “Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки по вул. Олексія Поради, 44 та передачу в оренду земельної ділянки, яка сформована шляхом поділу для розташування промислового майданчика”), подані відповідачем разом з поясненнями у справі №б/н від 11.12.2025, не існували на момент ухвалення рішення судом першої інстанції від 03.10.2024 – зазначене взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції таких додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів відповідачем.
Окрім цього, колегія суддів зауважує, що поділ спірної земельної ділянки 2310100000:07:036:0104 вже після ухвалення рішення судом першої інстанції 03.10.2024 не спростовує факту використання відповідачем спірної земельної ділянки площею 49,9316 га у період з 01.07.2022 по 31.12.2022.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем належними засобами доказування не спростовано, що всі об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:07:036:0104, належать та використовуються саме Приватним акціонерним товариством “Запорізький абразивний комбінат” як єдиний закритий технологічний комплекс.
Стосовно суми, яку мав би отримати власник земельної ділянки за період з 01.07.2022 по 31.12.2022.
Як було встановлено вище, відповідач у період з 01.07.2022 по 31.12.2022 був фактичним користувачем земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 2310100000:07:036:0104 площею 49,9316 га.
Тобто, відповідач у спірний період не був ані власником земельної ділянки, ані постійним землекористувачем, ані орендарем.
Верховний Суд у постанові від 27.04.2021 у справі № 922/2378/20, з урахуванням системного аналізу змісту п. 10.1.1 ст. 10, пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14, ст. ст. 40, 41, п. 265.1.3 ст. 265 ПК України, виснував, що: "власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності – орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України".
Відтак, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки у спірний період не є суб`єктом, який має право на застосування пільг щодо звільнення від нарахування та сплати орендної плати за землю у період з 01.07.2022 по 31.12.2022, передбачених пп. 69.14 п. 69 підроз. 10 роз. ХХ Перехідних положень ПК України (щодо спірної суми - 6 986 511, 84 грн.), а отже, наявна правова підстава для стягнення з відповідача 6 986 511, 84 грн. безпідставно збережених коштів відповідно до ст. 1212 ЦК України за період з 01.07.2022 по 31.12.2022.
Незгода відповідача з вартістю нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки 2310100000:07:036:0104 площею 49,9316 га, що підтверджена витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №1607/207-20 від 17.04.2020 (т. 1, а.с. 137) колегією суддів відхиляється як необґрунтована.
Частиною 2 ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 23 цього Закону витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.
Отже, як положення ПК України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.
В той же час, з огляду на те, що земельним законодавством та ПК України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98 - 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в справі.
Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №905/1680/20.
Колегія суддів висновує, що наявний у матеріалах справи витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №1607/207-20 від 17.04.2020, виданий Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області, є належним та допустимим доказом на підтвердження вартості нормативної грошової оцінки земельної ділянки 2310100000:07:036:0104.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 30.01.2025 у справі №280/5693/24 залишено без розгляду позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат» до Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Запорізька міська рада, Державне підприємство «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Дніпромісто» імені Ю.М. Білоконя, про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень (витяг відповідача із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 17.04.2020 № 1607/207-20).
З урахуванням наведеного, колегія суддів висновує, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 6 986 511,84 грн. безпідставно збережених коштів за період з 01.07.2022 по 31.12.2022 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Період користування спірною земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави з 01.07.2022 по 31.12.2022 підтверджено матеріалами справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Доводи заявника апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення в розумінні ст. 277 ГПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Запорізький абразивний комбінат” на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2024 у справі № 908/1196/24 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 03.10.2024 у справі № 908/1196/24 – залишити без змін.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства “Запорізький абразивний комбінат” на користь Запорізької обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 167 676,29 грн., про що видати наказ.
Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Запорізької області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 12.01.2026

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз