Справа № 127/2-22/2011
Провадження № 22-ц/801/270/2026
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року	Справа № 127/2-22/2011	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,
суддів Сопруна В. В., Стадника І. М., 
розглянув у судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Галіза Юрій Олександрович на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2025 року, постановлену під головуванням судді Бессараб Н. М. в залі суду в місті Вінниця, зі складенням повного тексту ухвали 01 грудня 2025 року,
в справі № 127/2-22/2011 за скаргою ОСОБА_1 на дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про визнання дій неправомірними та скасування постанов,
встановив:
Короткий зміст вимог та їх обґрунтування 
У вересні 2025 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною скаргою, яку мотивовано тим, що у Відділі примусового виконання рішень перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-22/2011 від 18.03.2014, виданого Вінницьким міським судом, яким передбачено солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами. У резолютивній частині виконавчого листа сума заборгованості визначена у гривнях у загальному розмірі 2 007 885,89 грн, що підтверджено також ухвалою Вінницького міського суду від 14.06.2017 про заміну стягувача на ТОВ «ФК Форінт».
05.11.2015 державним виконавцем відкрито виконавче провадження із зазначенням боргу у вказаному розмірі, а 13.11.2015 винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 200 788,59 грн. У подальшому виконавчий лист повторно пред`являвся до виконання, провадження приєднувались до зведеного виконавчого провадження, у межах якого здійснено реалізацію нерухомого майна боржника, внаслідок чого на депозитний рахунок відділу надійшли кошти.
28.08.2025 головним державним виконавцем винесено постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних у виконавчих провадженнях, якими на підставі перерахунку валютної складової за курсом НБУ змінено суму боргу за виконавчим документом з 2 007 885,89 грн на 9 907 092,56 грн, а також збільшено суму виконавчого збору з 200 788,59 грн до 309 795,04 грн.
Скаржник вважає такі дії державного виконавця незаконними, оскільки чинним законодавством та Законом України «Про виконавче провадження» державного виконавця не наділено повноваженнями змінювати чи збільшувати суму заборгованості та виконавчого збору, визначених судовим рішенням і виконавчим листом, у яких уже здійснено конвертацію іноземної валюти в гривню. Посилання державного виконавця на пункт 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не є підставою для перегляду визначеної судом суми стягнення.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просить:- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сінгаєвської Ольги Миколаївни у виконавчому провадженні №76584085 щодо винесення постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 28.08.2025 де збільшено суму стягнення до 9907092,56 грн.;
- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сінгаєвської Ольги Миколаївни у виконавчому провадженні №76561244 щодо винесення постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 28.08.2025 де збільшено суму стягнення до 309795,04 грн.;
- зобов`язати посадову особу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 28.08.2025 де збільшено суму стягнення до 9907092,56 грн., у виконавчому провадженні №76584085;
- зобов`язати посадову особу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 28.08.2025 де збільшено суму стягнення до 309795,04 грн., у виконавчому провадженні №76561244.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції і мотиви її постановлення
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2025 року закрито провадження у справі в частині вимог скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні №76561244 та зобов`язання вчинити дії щодо скасування постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 28.08.2025 у виконавчому провадженні №76561244.
Відмовлено у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні №76584085 та зобов`язання вчинити дії щодо скасування постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 28.08.2025 у виконавчому провадженні №76584085.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання може бути визначене з валютним еквівалентом, а сума, що підлягає сплаті, визначається у гривнях за офіційним курсом НБУ на день платежу. Судове рішення не змінює валютну природу такого зобов`язання, а тому виконання виконавчого листа здійснюється з урахуванням курсу відповідної валюти на день зарахування коштів стягувачу, що відповідає п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».
З урахуванням вимог ч. 2 ст. 48 та ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснювати стягнення боргу, обчисленого в іноземній валюті, з подальшою конвертацією у гривню на день платежу. Оскільки станом на 28.08.2025 офіційний курс гривні до долара США становив 41,3222 грн, внесення державним виконавцем змін до реєстраційних даних у виконавчих провадженнях №76584085 та №76561244 є правомірним, у зв`язку з чим підстави для задоволення скарги відсутні.
Вимоги скарги ОСОБА_1 щодо оскарження дій державного виконавця у виконавчому провадженні № 76561244, пов`язаних зі стягненням виконавчого збору та скасуванням постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 28.08.2025, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Згідно з ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, зокрема постанови про стягнення виконавчого збору, оскаржуються до адміністративного суду.
З огляду на викладене та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі в цій частині підлягає закриттю, оскільки спір має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У грудні 2025 року  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Галіза Юрій Олександрович, подала апеляційну скаргу, оскільки боржник вважає, що така ухвала є незаконною і необґрунтованою, а також постановленою з неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить ухвалу скасувати частково в частині відмови у задоволені скарги та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги скарги на дії державного виконавця та зобов`язати вчинити дії щодо скасування постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 28.08.2025 у виконавчому провадженні №76584085. 

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Стадник І. М.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2025 року для розгляду цієї справи замінено суддю Матківську М. В. та визначено склад колегії суддів: (суддя-доповідач) Войтко Ю. Б., судді Сопрун В. В., Стадник І. М.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 грудня 2025 року справу призначено до розгляду 06 січня 2026 року о 11 год. 40 хв., з повідомленням учасників справи.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 грудня 2025 року задоволено заяву представника ТОВ «ФК «Форінт» - адвоката Думітращук В. А. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що постанови державного виконавця про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 28.08.2025, винесені у виконавчих провадженнях № 76584085 та № 76561244, є незаконними та підлягають скасуванню. Скаржник вказує, що з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець безпідставно змінив визначені у виконавчому документі суми стягнення: у ВП № 76584085 — з 2 007 885,89 грн на 9 907 092,56 грн, у ВП № 76561244 — з 200 788,59 грн на 309 795,04 грн.
Виносячи оскаржувані постанови, державний виконавець послався на пункт 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», однак зазначена норма регулює момент виконання грошового зобов`язання та не наділяє виконавця повноваженнями змінювати суму заборгованості, визначену судовим рішенням. Рішення суду підлягає виконанню в тій валюті та в тому розмірі, які прямо визначені в його резолютивній частині, а закон не надає державному виконавцю права самостійно перераховувати або збільшувати суму боргу у гривневому еквіваленті. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.09.2017 у справі № 6-1445цс17.
Суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, що мають значення для справи, зокрема постанові державного виконавця від 28.08.2025 про зміну (доповнення) реєстраційних даних у виконавчому провадженні № 76584085.
Зазначеною постановою, з посиланням на надходження на депозитний рахунок органу ДВС коштів у сумі 3 416 922 грн від реалізації нерухомого майна боржника у межах зведеного виконавчого провадження № 76561586, державний виконавець вніс зміни до автоматизованої системи виконавчого провадження, фактично змінивши суму коштів до стягнення за виконавчим документом з 2 007 885,89 грн на 9 907 092,56 грн. Обґрунтовуючи такі дії, державний виконавець керувався пунктом 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Водночас зазначена норма регулює момент завершення платіжного переказу та не встановлює повноважень державного виконавця змінювати розмір зобов`язання, визначений виконавчим документом.
Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає права державного виконавця змінювати резолютивну частину судового рішення або виконавчого листа, який відповідно до частини четвертої статті 4 цього Закону є обов`язковим для виконання у визначеному ним обсязі.
Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої 02.04.2012, зміна або доповнення реєстраційних даних допускається виключно у разі технічної помилки або описки. Інших підстав для внесення таких змін законодавством не встановлено.
Постанова про зміну (доповнення) реєстраційних даних у виконавчому провадженні може виноситися державним виконавцем виключно у передбачених законом випадках, зокрема для усунення технічних помилок чи описок, на що суд першої інстанції уваги не звернув.
Крім того, суд не врахував, що у резолютивній частині виконавчого листа у справі № 2-22/2011, виданого 18.03.2014 Вінницьким міським судом, вже здійснено конвертацію суми боргу з доларів США у гривню, при цьому загальна сума заборгованості визначена у розмірі 2 007 885,89 грн. Оскільки чинним законодавством державного виконавця не наділено повноваженнями змінювати розмір заборгованості, її розрахунок чи валюту зобов`язання, визначені судовим рішенням, постанова державного виконавця про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 28.08.2025 є незаконною.
Отже, суд першої інстанції, не з`ясувавши належним чином зазначені обставини та не надавши їм правової оцінки, дійшов помилкового висновку щодо правомірності дій державного виконавця.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
Представник ТОВ «ФК «Форінт» - адвокат Думітращук В. А. та представник Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як таку, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до обставин справи.

Позиція учасників справи у судовому засіданні
Представник  ОСОБА_1  – адвокат Галіза Юрій Олександрович 31.12.2025 через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги апеляційної скарги підтримує в повному обсязі, просить її задовольнити.
Представник Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явилася, 05.01.2026 через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи без участі представника, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» - адвокат Думітращук Вікторія Анатоліївна з технічних причин не змогла прийняти участь в відеоконференції поза межами приміщення суду, повідомила про подальший розгляд справи без її участі. 
Відповідно до положень статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що відповідно до виконавчого листа №2-22/2011, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 18.03.2014, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість:
1) за кредитним договором № 011/035-08/948/1 від 29.03.3006 в розмірі 97 576 доларів 31 цент США, що еквівалентно 779 215 грн. 14 коп. та 46 388 грн. 29 коп., в тому числі:
- 63 855,61 долар С1ІІА основної суми кредиту;
- 33 719,70 доларів С1І1А відсотків за користування кредитом;
-46 388,29 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків.
2) за кредитним договором № 011/035-08/948/2 від 07.04.2006 в розмірі 20 555 доларів CШA 24 центи, що еквівалентно 164 147 грн. 98 коп. та 15 413 грн. 52 коп., в тому числі:
- 13 495,35 доларів США основної суми кредиту;
- 7 059,89 доларів США відсотків за користування кредитом;
- 15 413,52 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків.
3) за кредитним договором № 012/03-11/89 від 20.02.2007 в розмірі 118 922 долари США 30 центів, що еквівалентно 949 677 грн. 81 коп. та 49 704 грн. 15 коп., в тому числі:
- 77 519,69 доларів США основної суми кредиту;
- 41 402,61 доларів США відсотків за користування кредитом;
- 49 704,15 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків, а також судові витрати у розмірі 3339 грн.
05 листопада 2015 року державним виконавцем Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49188572 щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у сумі 2 007 885,89 грн.
13 листопада 2015 року у межах виконавчого провадження № 49188572 винесено постанову про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору у розмірі 200 788,59 грн.
14 червня 2017 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області замінено стягувача за виконавчим листом № 2-22/2011 з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» (ідентифікаційний код 40658146) у виконавчих провадженнях № 51401840 та № 49188572 з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.
14 листопада 2024 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сінгаєвською О. М. у межах виконавчого провадження № 49188572 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та того ж дня — постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 200 788,59 грн.
18 листопада 2024 року відкрито виконавче провадження № 76584085 з виконання виконавчого листа № 2-22/2011 від 18.03.2014, у якому стягувачем є ТОВ «ФК «Форінт», боржником — ОСОБА_1 
28 серпня 2025 року головним державним виконавцем Сінгаєвською О. М. винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, згідно з якою в межах зведеного виконавчого провадження № 76561586 на депозитний рахунок органу ДВС надійшли кошти в сумі 3 416 922 грн від реалізації нерухомого майна боржника.

Позиція суду апеляційної інстанції
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання норм процесуального права в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвала суду оскаржується в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця та у частині відмови у скасуванні постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 28.08.2025 у виконавчому провадженні № 76584085, в іншій частині ухвала суду першої інстанції не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Положеннями статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Аналогічні положення містяться і в статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»
Статтею 19 Конституції України закріплено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.04.2025 у справі № 442/7804/24.
Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що державний виконавець з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 28.08.2025, якими безпідставно змінив визначену виконавчим документом суму стягнення з 2 007 885,89 грн на 9 907 092,56 грн, а також збільшив суму виконавчого збору з 200 788,59 грн до 309 795,04 грн. При цьому державний виконавець послався на пункт 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який визначає момент виконання грошового зобов`язання, однак не наділяє його повноваженнями змінювати розмір заборгованості чи виконавчого збору, встановлені судовим рішенням та виконавчим документом.
Так, відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.
Згідно ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини третьої зазначеної статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.
Із наведених норм матеріального права вбачається, що ухвалення судового рішення не змінює правову природу договірного зобов`язання, яке залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті. У зв`язку з цим таке рішення підлягає примусовому виконанню з дотриманням спеціального порядку, передбаченого статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження».
Як убачається з матеріалів справи, у відділі примусового виконання рішень перебуває зведене виконавче провадження № 76561586 про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь юридичних осіб. До складу зазначеного зведеного виконавчого провадження входять, зокрема: виконавче провадження № 76561244 з виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та виконавче провадження № 76584085 з виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 25.06.2012 у справі № 2-22/2011.
Із змісту вказаного судового рішення та виконавчого листа вбачається, що заборгованість солідарних боржників виникла у зв`язку з невиконанням умов кредитних договорів, за якими кредитні кошти були отримані саме в іноземній валюті — доларах США. У виконавчому листі сума заборгованості визначена в доларах США із зазначенням її гривневого еквівалента, розрахованого з урахуванням офіційного курсу долара США до національної валюти станом на момент розгляду справи судом першої інстанції.
З огляду на зазначене, виконання судового рішення за цим виконавчим листом має здійснюватися з урахуванням того, що зобов`язання є грошовим зобов`язанням в іноземній валюті. Визначення гривневого еквівалента у виконавчому документі не змінює валюту зобов`язання, а має виключно розрахунковий характер.
При відкритті виконавчого провадження державний виконавець врахував зміст виконавчого листа та відобразив його у постанові про відкриття виконавчого провадження № 76584085 від 18.11.2024, у якій зазначено суму боргу як в іноземній валюті, так і у гривневому еквіваленті, що відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та резолютивній частині судового рішення. Зазначена постанова боржницею ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не оскаржувалася та є чинною.
Відповідно до положень статей 48, 49 Закону України «Про виконавче провадження», у разі обчислення боргу в іноземній валюті виконання рішення здійснюється шляхом стягнення коштів у відповідній валюті, а за відсутності таких — шляхом конвертації коштів у національній валюті за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на день виконання грошового зобов`язання, тобто на день зарахування коштів на рахунок стягувача.
Отже, сума, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється саме в іноземній валюті, а її гривневий еквівалент підлягає визначенню на дату фактичного виконання зобов`язання. Погашення заборгованості у гривнях не змінює валюту зобов`язання, а передбачає здійснення перерахунку за офіційним курсом НБУ, чинним на день зарахування коштів кредитору.
Станом на 28.08.2025 офіційний курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України, становив 41,3222 грн за 1 долар США. Відповідно, сума коштів, що підлягала перерахуванню стягувачу в рахунок погашення заборгованості, становила 74 970 доларів США 61 цент.
Оскільки при реєстрації виконавчого документа в автоматизованій системі виконавчого провадження сума боргу була визначена в іноземній валюті із зазначенням її гривневого еквівалента, сума до стягнення у виконавчому провадженні № 76584085 обліковувалася у розмірі 2 007 885,89 грн. Під час перерахування коштів державний виконавець діяв відповідно до вимог виконавчого документа та норм Закону України «Про виконавче провадження», які регулюють порядок виконання рішень у разі обчислення боргу в іноземній валюті.
При цьому судове рішення не змінює валюту грошового зобов`язання та не фіксує остаточний гривневий еквівалент боргу, оскільки такий еквівалент визначається на день фактичного виконання зобов`язання. Визначення державним виконавцем гривневого еквівалента заборгованості станом на 28.08.2025 було необхідним для коректного обліку виконання рішення та здійснення перерахунку суми погашення боргу в доларах США.
Відтак, дії державного виконавця щодо визначення еквівалента заборгованості у національній валюті на день виконання судового рішення, а також винесення постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних у виконавчому провадженні № 76584085, були здійснені в межах наданих повноважень, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та спрямовані на належне і повне виконання судового рішення.
З огляду на викладене, посилання ОСОБА_1 про наявність у неї обов`язку повернути заборгованість виключно у гривневому еквіваленті в розмірі 2 007 885,89 грн є помилковими та такими, що ґрунтуються на неправильному розумінні правової природи грошового зобов`язання.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, заборгованість виникла з кредитних правовідносин, у межах яких зобов`язання було визначене в іноземній валюті — доларах США. Визначення у судовому рішенні та виконавчому листі гривневого еквівалента мало виключно розрахунковий характер та не змінювало валюту зобов`язання, яка залишається іноземною валютою.
Відповідно до усталеної судової практики та правових позицій Верховного Суду, ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості не трансформує валюту зобов`язання і не фіксує остаточний гривневий еквівалент боргу, оскільки такий еквівалент підлягає визначенню за офіційним курсом Національного банку України, чинним на день фактичного виконання грошового зобов`язання. Погашення боргу у гривнях допускається виключно як форма виконання зобов`язання, а не як зміна його валюти.
Отже, обов`язок боржниці полягає у поверненні суми заборгованості в іноземній валюті, визначеній судовим рішенням, або її гривневого еквівалента, обчисленого за офіційним курсом НБУ на день зарахування коштів кредитору. Твердження ОСОБА_1 про фіксований обов`язок сплатити саме 2 007 885,89 грн суперечить як положенням Закону України «Про виконавче провадження», так і правовим позиціям Верховного Суду щодо порядку виконання грошових зобов`язань, визначених в іноземній валюті.
Таким чином, наведені доводи не спростовують правомірності дій державного виконавця та не можуть бути підставою для визнання спірної постанови незаконною.
Не приймаються до уваги доводи про неправомірність дій державного виконавця з тих підстав, що при винесенні оскаржуваних постанов він послався на пункт 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», оскільки зазначена норма дійсно визначає момент виконання грошового зобов`язання та не наділяє державного виконавця повноваженнями змінювати суму заборгованості, встановлену судовим рішенням.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що державний виконавець, посилаючись на зазначену норму, не змінював резолютивну частину судового рішення та не збільшував розмір зобов`язання боржника, а визначав гривневий еквівалент суми боргу в іноземній валюті виключно з метою належного обліку фактичного виконання рішення суду на день зарахування коштів стягувачу. Такі дії були зумовлені особливостями виконання грошових зобов`язань, обчислених в іноземній валюті, та відповідали вимогам статей 48, 49 Закону України «Про виконавче провадження».
Рішення суду підлягає виконанню у тій валюті та в тому обсязі, які прямо визначені в його резолютивній частині, а визначення гривневого еквівалента на день виконання не змінює ані валюти, ані розміру грошового зобов`язання. Закон не надає державному виконавцю права самостійно змінювати або збільшувати суму боргу, однак не забороняє визначати її гривневий еквівалент на дату фактичного виконання зобов`язання з метою правильного перерахунку та зменшення заборгованості в іноземній валюті.
Отже, наведені доводи не спростовують правомірності дій державного виконавця та не свідчать про порушення ним вимог законодавства при винесенні оскаржуваних постанов.
Також є необґрунтованими доводи про те, що суд не врахував обставину, за якою у резолютивній частині виконавчого листа у справі № 2-22/2011, виданого 18.03.2014 Вінницьким міським судом, уже здійснено конвертацію суми боргу з доларів США у гривню та визначено загальний розмір заборгованості у сумі 2 007 885,89 грн.
Як убачається з матеріалів справи та змісту судового рішення, визначення гривневого еквівалента заборгованості мало розрахунковий характер та здійснювалося з урахуванням офіційного курсу іноземної валюти на момент розгляду справи судом першої інстанції. Така обставина не змінює правової природи грошового зобов`язання, яке виникло в іноземній валюті, і не трансформує його у зобов`язання, фіксоване виключно у гривні.
Чинним законодавством державного виконавця не наділено повноваженнями змінювати розмір заборгованості, валюту зобов`язання чи порядок її обчислення, визначені судовим рішенням. Водночас визначення гривневого еквівалента суми боргу на день фактичного виконання рішення є необхідним елементом виконання грошового зобов`язання, обчисленого в іноземній валюті, та не є зміною резолютивної частини судового рішення.
За таких обставин постанова державного виконавця про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 28.08.2025 у ВП № 76584085 не свідчить про самовільне збільшення чи зміну суми боргу, а була спрямована на належний облік виконання судового рішення відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому доводи скаржника зводяться до помилкового тлумачення правової природи грошового зобов`язання та порядку його примусового виконання. Підстав для визнання дій державного виконавця неправомірними не встановлено.
Отже, суд першої інстанції, з`ясувавши зазначені обставини та надавши їм належну правову оцінку, обґрунтовано дійшов висновку щодо правомірності дій державного виконавця.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення апелянтом норм права та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими судом, та зводяться до переоцінки доказів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду в оскаржуваній частині без змін.
Оскільки апеляційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат апеляційним судом немає.
Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 – 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Галіза Юрій Олександрович, залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий     Ю. Б. Войтко
Судді:       В. В. Сопрун

І. М. Стадник