ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 грудня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/9025/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Семененка Я.В., Суховарова А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року (суддя Р.В. Кисіль)
у справі № 280/9025/24
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 26.06.2024 №084050018770 про відмову позивачці в призначенні пенсії;
- зобов`язати відповідача призначити позивачці пенсію, відповідно до заяви від 13.06.2024, зарахувавши періоди роботи в колгоспі з 24.05.1985 по 11.10.1995 та догляду за дитиною до трьох років ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пенсійним органом протиправно не зараховано до її страхового стажу спірні періоди та безпідставно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 26.06.2024 №084050018770.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Суд першої інстанції за встановлених у справі обставин дійшов висновку,  що доводи відповідача про відсутність у трудовій книжці позивачки інформації про встановлений мінімум трудової участі та кількість відпрацьованих трудоднів в колгоспі, не відповідають дійсності. Також суд зауважив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту заповнення трудової книжки, а вказані відповідачем обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивачки конституційного права на соціальний захист в частині розрахунку пенсії. 
Щодо часу догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку, який  зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, суд вказав, що чинне законодавство не встановлює вимог про обов`язкове зазначення відмітки про отримання паспорту дитини.
За наслідками розгляду справи суд визначив, що у даному спорі єдиним правомірним видом поведінки пенсійного органу є зарахування спірного періоду до страхового стажу позивачки та призначення їй пенсії за віком, тому ефективним способом захисту порушених прав позивачки, що забезпечить їх поновлення без повторного звернення до суду, буде зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки спірні періоди та призначити позивачці пенсію за віком з 13.06.2024 (з дати звернення за призначенням пенсії).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скаржник вказує, що згідно поданих позивачкою документів, її стаж для права на пенсію становить 22 роки 4 місяці 5 днів. Вважає, що позивачці правомірно не зараховано до страхового стажу період роботи в колгоспі з 24.05.1985 по 11.10.1995, адже відсутня інформація про встановлений мінімум та фактично відпрацьований час; період догляду за дитиною до трьох років ІНФОРМАЦІЯ_1 , адже у свідоцтві про народження відсутній штамп про одержання паспорту. За таких обставин скаржник наполягає, що спірне рішення від 20.06.2024 про відмову у призначенні пенсії позивачці є правомірним.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 13.06.2024 позивачка звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Заява позивачки про призначення пенсії та додані до заяви документи розглянуті за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, який за результатами розгляду заяви прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії від 20.06.2024 за №084050018770.
Згідно вказаному рішенню від 20.06.2024 №084050018770 вік заявниці 60 років. Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,  становить 31 рік. Стаж особи для права на пенсію становить 22 роки 4 місяці 5 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: до загальною стажу не враховано періоди роботи:
- період робити в колгоспі з 24.05.1985 по 11.10.1995, оскільки  відсутня інформація про встановлений мінімум та фактично відпрацьований час;
- період догляду за дитиною до трьох років ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки у свідоцтві про народження відсутній штамп про одержання паспорту.
Вважаючи рішення пенсійного органу від 20.06.2024 за №084050018770 протиправним, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції  виходить із такого.
Закон України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону  №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж).
Отже, до 01 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджені записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.
Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації.
В спірному випадку підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії стала встановлена відповідачем  відсутність достатнього страхового стажу.
Як встановлено судом вище,  позивачці до страхового стажу позивачки не зараховано період робити в колгоспі з 24.05.1985 по 11.10.1995, адже відсутня інформація про встановлений мінімум та фактично відпрацьований час. 
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону №1788-ХІІ при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Після набрання чинності з 01.04.1972 КЗпП в 1973-1975, 06.09.1973 прийнято спільну постанову №656 Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС «Про трудові книжки працівників та службовців». Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях.  21.04.1975 прийнято постанову №310 Ради Міністрів СССР «Про трудові книжки колгоспників».
Згідно п.2 Постанови Ради Міністрів СССР від 21.04.1975 №310 «Про трудові книжки колгоспників» трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.
Відповідно до пунктів 5, 6 Постанови №310 до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Пунктом 13 Постанови №310 передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.
Відтак, особи, що працювали як члени колгоспів, мали свій окремий вид трудової книжки - трудову книжку колгоспника.
Також, суд враховує встановлений зразок трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Отже, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Судом з`ясовано, що період роботи позивачки з 24.05.1985 по 11.10.1995 підтверджуються записами трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 . При цьому трудова книжка колгоспника позивачки містить відомості про її трудову участь в колгоспі у спірному періоді (прийнятий річний мінімум участі та інформацію про його виконання позивачкою).
Отже, наведені відповідачем доводи в обґрунтування рішення про відмову в призначенні пенсії позивачці не відповідають фактичним обставинам, як то правильно встановив суд першої інстанції. 
Окрім того, суд апеляційної інстанції  звертає увагу, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Також, апеляційний суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Відтак, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що період роботи позивачки в колгоспі з 24.05.1985 по 11.10.1995 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивачки. 
Стосовно висновків відповідача про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивачки періоду догляду за дитиною до трьох років ІНФОРМАЦІЯ_1 , адже у свідоцтві про народження відсутній штамп про одержання паспорту, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Згідно з частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Відповідно до пункту 11 зазначеного вище Порядку №637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку.
Виходячи з наведених норм, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть). Вимоги про обов`язкову наявність у свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорта чинним законодавством не передбачені.
Отже, відмова пенсійного органу в зарахуванні до страхового стажу позивачки періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, з підстав відсутності у свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорта, є безпідставною.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що пенсійний орган  протиправно не врахував до страхового стажу позивачки період роботи її в колгоспі з 24.05.1985 по 11.10.1995 та період догляду за дитиною до досягнення нею до трьох років, а тому наявні підстави для визнання протиправним та скасування спірного рішення пенсійного органу від 26.06.2024 №084050018770.
При цьому встановивши, що загальний стаж позивачки разом із спірним періодом, який протиправно не зараховано позивачці пенсійним органом, складає більше 31 року, суд першої інстанції визначив, що належним способом захисту порушеного права позивачки є зобов`язання  відповідача призначити позивачці пенсію, відповідно до заяви від 13.06.2024, зарахувавши періоди роботи в колгоспі з 24.05.1985 по 11.10.1995 та догляду за дитиною до трьох років ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст.311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року у справі № 280/9025/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров