Справа № 159/3381/25 	Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю. 	
Провадження № 22-ц/802/236/26  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Карпук А. К., Федонюк С. Ю., 
з участю секретаря судового засідання – Савчук О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року Акціонерне товариство (далі – АТ) «Таскомбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 30 червня 2023 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 укладено заяву-договір про надання кредиту на «Врегулювання кредитної заборгованості» № 20677485_RESTRUCT (далі – кредитний договір). Згідно з умовами кредитного договору позичальник просила надати їй споживчий кредит на рефінансування заборгованості в рамках кредитного продукту «Врегулювання кредитної заборгованості» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб на загальну суму кредиту 82 201 грн 17 коп., строк кредиту - 60 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,001% річних та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2,9% щомісячно. Кредит надавався на рефінансування заборгованості ОСОБА_1 в АТ «Таскомбанк» у розмірі 82 201 грн 17 коп. шляхом їх перерахування на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Таскомбанк».
Свої зобов`язання за кредитним договором АТ «Таскомбанк» виконало, надавши кредитні кошти відповідачу у спосіб, передбачений умовами договору.
Однак, відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконувала, заборгованість по кредиту, процентах та комісії не сплатила, внаслідок чого у неї станом на 05 травня 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 125 105 грн 03 коп., з яких: 82 201 грн 17 коп. – заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена); 01 грн 02 коп. – заборгованість по процентах (в тому числі прострочена); 42 902 грн 84 коп. - заборгованість по комісії (в тому числі простроченій).
Ураховуючи наведене, АТ «Таскомбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №20677485_RESTRUCT від 30 червня 2023 року у розмірі 125 105 грн 03 коп., а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2025 року позов АТ «Таскомбанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № 20677485_RESTRUCT від 30 червня 2023 року у розмірі 82 202 грн 19 коп. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі позивач АТ «Таскомбанк», покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії (в тому числі простроченій) у розмірі 42 902 грн 84 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог, а також стягнути з відповідача на свою користь понесені по справі судові витрати.
На переконання скаржника, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у стягненні з відповідача на користь банку заборгованості по комісії (в тому числі простроченій) у розмірі 42 902 грн 84 коп. Суд не звернув уваги на те, що сторонами було укладено договір про надання споживчого кредиту та у письмовій формі досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо розміру комісії за обслуговування кредиту - 2,9% щомісячно, розміру процентів за користування кредитом у розмірі 0,001% річних та графіку платежів (додаток № 1 до заяви-договору). Законом України «Про споживе кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, що узгоджується із правовим висновком, який викладений Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 172/410/21.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подала.
Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини неявки апеляційний суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли. 
Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання згідно з вимогами ст. 247 ЦПК України не здійснюється.
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 10 лютого 2026 року - дата складення повного судового рішення.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині відмови у стягненні заборгованості по комісії (в тому числі простроченій) у розмірі 42 902 грн 84 коп., то відповідно до ст. 367 ЦПК України апеляційним судом в решті рішення суду не переглядається та на предмет законності й обґрунтованості не перевіряється.
Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що 30 червня 2023 року між АТ «Таскомбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено заяву-договір про надання кредиту на «Врегулювання кредитної заборгованості» №20677485_RESTRUCT. Згідно з п. 1.1. кредитного договору позичальник просила надати їй споживчий кредит на рефінансування заборгованості в рамках кредитного продукту «Врегулювання кредитної заборгованості» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Загальна сума кредиту становить 82 201 грн 17 коп., строк кредиту - 60 місяців (з 30 червня 2023 року по 30 червня 2028 року), проценти за користування кредитом - 0,001% річних, комісія за обслуговування кредиту - 2,9 % щомісячно (пункти 1.2.1., 1.2.5., 1.2.8., 1.4. кредитного договору). Кредит надавався на рефінансування заборгованості ОСОБА_1 в АТ «Таскомбанк» у розмірі 82 201 грн 17 коп. шляхом їх перерахування на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Таскомбанк».
АТ «Таскомбанк» зобов`язання за кредитним договором виконало, перерахувавши відповідачу кредитні кошти на зазначений у договорі банківський рахунок, що підтверджується платіжною інструкцією банку №1171815311 від 30 червня 2023 року.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 05 травня 2025 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Таскомбанк» за кредитним договором № 20677485_RESTRUCT від 30 червня 2023 року становить 125 105 грн 03 коп., з яких: 82 201 грн 17 коп. – заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена); 01 грн 02 коп. – заборгованість по процентах (в тому числі прострочена); 42 902 грн 84 коп. - заборгованість по комісії (в тому числі простроченій).
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник – повернути кредит та сплатити відсотки.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, зроблено наступний правовий висновок.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку, які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».» 
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Таскомбанк» про стягнення заборгованості по комісії (в тому числі простроченій) у розмірі 42 902 грн 84 коп., обґрунтовано виходив з того, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.
Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення пункту 1.4. щодо встановлення комісії у розмірі 2,9% щомісячно від суми кредиту та становить 2 383 грн 83 коп., є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі №755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).
За наведених обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по комісії (в тому числі простроченій) у розмірі 42 902 грн 84 коп. є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Таскомбанк» про стягнення заборгованості по комісії є законним та обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги про те, що правомірність встановлення банком комісії підтверджується висновками Верховного Суду, які викладені Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 172/410/21, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у цій постанові, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.
Отже, висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка. Суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду та зводяться до власного тлумачення норм матеріального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у цій справі рішення в оскаржуваній частині та відсутність підстав для його скасування.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування у цій частині відсутні.
Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2025 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: