ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний №336/6354/25 Головуючий в 1 інст. Боєв Є.С.
Провадження №33/807/1131/25 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року      місто Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Железняка В.К. (в режимі відеоконференції), іншого учасника дорожньої – транспортної пригоди ОСОБА_2 , його представника – адвоката Шиша А.Б., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Железняка В.К. на постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 вересня 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, пенсіонера, інваліда ІІ групи, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору,-

В С Т А Н О В И В:

Судом першої інстанції встановлено, що 26 червня 2025 року, приблизно о 09.10 годині, ОСОБА_1 керував автомобілем Mitsubishi, реєстраційний номер НОМЕР_2 , по автодорозі Харків-Сімферополь у м. Запоріжжя, при зміні напрямку руху не впевнився у безпечності, чим порушив п.10.1, п.13.1 ПДР України та скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Железняк В.К., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою в якій зазначив, що з оскаржуваною постановою ОСОБА_1 повністю не згоден, вважає, що суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи, порушив норми матеріального і процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи та наявним у справі доказам.
Вказав, що ОСОБА_1 надав суду першої інстанції беззаперечний доказ, а саме відеозапис обставин ДТП, що підтверджує вчинення водієм ОСОБА_2 порушення ПДР – виїзд на заборонений сигнал світлофора на перехрестя, де сталася ДТП.
Виїхавши на перехрестя на заборонений сигнал світлофора, саме водій ОСОБА_2 здійснив наїзд на належний ОСОБА_1 автомобіль, який здійснював розворот на перехресті з правої смуги руху, і не припускав та не міг і не повинен був припускати, що інший автомобіль по лівій смузі руху виїде на заборонений червоний сигнал світлофора та завадить йому здійснити вказаний маневр розвороту.
Отже сторона захисту вважає, що за викладених обставин винуватим у вчинення ДТП є саме водій ОСОБА_2 , а вчинення водієм ОСОБА_1 порушення п.п. 10.1, 13.1 ПДР не знаходяться в причинному зв`язку з ДТП, внаслідок чого водій ОСОБА_1 невинуватий у вчиненні ДТП, а тому дана справа підлягає закриттю.
Вказує, що ОСОБА_1 після ухвалення оскаржуваного рішення особисто звернувся до Запорізького НДЕКЦ з заявою про проведення експертного дослідження та на час розгляду справи в апеляційному суді, його буде виготовлено і надано.
Просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 вересня 2025 року, провадження в справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
17 листопада 2025 року представник ОСОБА_2 – адвокат Шиш А.Б. звернувся до апеляційного суду з запереченнями на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому відсутні підстави вважати її такою, що прийнята судом без врахування всіх обставин справи.
Вказує, що всупереч позиції апелянта щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, вина останнього підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами.
Наголосив, що в оскаржуваній постанові детально описано наявний в матеріалах справи відеозапис, яким зафіксовано, що транспортний засіб Mitsubishi з крайнього правого положення розпочав маневр повороту (розвороту) ліворуч, внаслідок чого сталося зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Tiguan, який рухався прямо у лівій смузі у попутному напрямку. Стоп-лінію перед перехрестям обидва транспортні засоби перетнули на жовтий заборонений сигнал світлофора. Отже вважає, що водій ОСОБА_1 своїми діями допустив порушення вимог п.п. 10.1, 13.1 ПДР України, що перебувають у причинному зв`язку із настанням ДТП та її наслідками у вигляді обопільних механічних пошкоджень транспортних засобів.
Зазначає про невідповідність дійсності посилання захисника про те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що водій ОСОБА_2 порушив ПДР, оскільки в постанові суду вказано, що порушення інших вимог ПДР як самим ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 не входить до предмету розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, адже розгляд справи здійснюється щодо особи, яка притягається до відповідальності в межах протоколу.
Стверджує, що посилання апелянта стосовно того, що ОСОБА_1 в суді першої інстанції заявлялося клопотання про призначення експертизи в даній справі не відповідає дійсності, оскільки останнім таке клопотання не заявлялося. Разом із цим вважає, що судом з урахуванням ст. 273 КУпАП правомірно відмовлено в задоволенні клопотання захисника про призначення судової інженерно - транспортної експертизи.
З приводу клопотання захисника про долучення до матеріалів справи під час апеляційного розгляду висновку експертного дослідження від 6 січня 2025 року за спеціальністю «Дослідження фотозображень та технічних засобів їх виготовлення» зазначив, що вказаний висновок не повинен прийматися апеляційним судом до уваги, оскільки в суді першої інстанції клопотання про призначення експертизи за вищевказаною експертною спеціальністю не заявлялося. Крім того, вказаний висновок не є належним доказам, оскільки з нього не вбачається про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, а також не вказано, що висновок підготовлено для подання до суду.
Звертає увагу, що відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення за фактом вищевказаної ДТП не складався, а тому наявність або відсутність в його діях порушення вимог ПДР не повинно досліджуватися судом.
Просить апеляційну скаргу адвоката Железняка В.К. залишити без задоволення, постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 вересня 2025 року, залишити без змін.
Враховуючи належне повідомлення  ОСОБА_1 про час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, шляхом доставки смс повідомлення (згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2003 р. п. № 28), присутність його захисника – адвоката Железняка В.К., який зазначив про можливість розгляду справи без участі останнього, присутність іншого учасника дорожньої – транспортної пригоди ОСОБА_2 та його представника – адвоката Шиша А.Б., суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутністю ОСОБА_1 , що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду дійшов до наступних висновків.
Положеннями статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів чи іншого майна. Тобто, умовою відповідальності за вказаною нормою є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою ПДР, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР і виявленими пошкодженнями.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.3 б ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Згідно з п.10.1 ПДР, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
За правилами п. 13.1 ПДР водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№ 373160 від 26 червня 2025 року, 26 червня 2025 року, приблизно о 09.10 годині, ОСОБА_1 керував автомобілем Mitsubishi, реєстраційний номер НОМЕР_2 , по автодорозі Харків-Сімферополь у м. Запоріжжя, при зміні напрямку руху не впевнився у безпечності, чим порушив п.10.1, п.13.1 ПДР України, та скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки.
Вина ОСОБА_1 за обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:
- схемою місця ДТП від 26 червня 2025 року;
- поясненнями ОСОБА_3 наданими під час розгляду справи в суді першої інстанції, з яких вбачається, що його письмові пояснення, що надані працівникам поліції, не відповідають дійсності. Він розгубився, оскільки йому поліцейські сказали писати пояснення самостійно, а він розраховував, що йому будуть ставитися питання працівниками поліції. Пояснив, що він був очевидцем десятків ДТП на цьому перехресті, тому його письмові пояснення про те, що автомобіль Volkswagen Tiguan здійснював поворот з вул. Мокрянської на трасу Харків-Сімферополь, надані під враженням від попередніх ДТП. Він вже потім, розмірковуючи про механізм пригоди, зрозумів, що транспортні засоби обох учасників ДТП спочатку рухалися в одному напрямку, зустрічному для нього, по трасі Харків-Сімферополь. Також показав суду, що він, рухаючись за кермом автомобіля приблизно за 50 м. до перехрестя з вул. Мокрянською спостерігав як зелений сигнал світлофора змінився на зелений миготливий, він зменшив швидкість, та продовжував рух в напрямку перехрестя. Сам момент ДТП не бачив, але після звуку удару транспортний Volkswagen Tiguan викотився на зустрічну для нього смугу руху; 
- поясненнями ОСОБА_1 , який пояснив в суді першої інстанції, що він рухався по автодорозі Харків-Сімферополь у м. Запоріжжі в напрямку м.Сімферополь. На перехресті з вул. Мокрянською він на жовтий сигнал світлофора вирішив здійснити маневр розвороту, який виконував з правої смуги. Свої дії пояснював тим, що не встиг перестроїтися у відповідне крайнє ліве положення. Він вважав, що на жовтий сигнал він міг це зробити (перестроїтися у відповідне крайнє ліве положення) задля того, щоб на наступний зелений сигнал здійснити розворот. Стверджував, що у момент зіткнення, він вже зупинився на жовтий сигнал світлофора. Вважає причиною ДТП недотримання водієм ОСОБА_2 швидкісного режиму та проїзд на заборонний сигнал світлофора;
- поясненнями ОСОБА_2 , який зазначив, що рухався у лівій смузі автодороги Харків-Сімферополь у м. Запоріжжі у попутному напрямку із автомобілем Mitsubishi під керуванням ОСОБА_1 . На перехресті з вул. Мокрянською автомобіль Mitsubishi, який рухався у правій смузі, без подання попереджувального сигналу змінив напрямок руху. Потерпілий не встиг зреагувати, сталося зіткнення. Внаслідок ДТП автомобіль втратив керування, його понесло через зустрічну смугу на лівий бік проїзної частини, що обумовлює пошкодження лівої частини його автомобіля. Наполягав на тому, що він рухався на зелений сигнал світлофора, однак цифровий покажчик показував, що скоро буде жовтий сигнал. Його швидкість була приблизно 60 км/год.;
- поясненнями ОСОБА_4 , яка є дружиною ОСОБА_1 та очевидцем події, з яких убачається, що 26 червня 2025 року, вони рухалися в автомобілі під керуванням ОСОБА_1 . Їх транспортний засіб рухався ближче до правого боку проїзної частини. Потім ОСОБА_1 змінив напрямок руху, намагаючись здійснити маневр розвороту, та сталася ДТП. ОСОБА_5 вона відволікла чоловіка.
- фотознімками події, на яких зафіксовано розташування транспортним засобів після ДТП та їх пошкодження;
- відеозаписом події, яким зафіксовано обставини дорожньої – транспортної пригоди, зокрема як водій транспортного засобу Mitsubishi, не переконавшись у безпечності зміни напрямку руху, здійснює розворот з крайнього правої смуги проїзної частини дороги ліворуч, внаслідок чого відбулось зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Tiguan, який рухався прямо у своєму попутному напрямку в лівій смузі.
Так, з огляду на матеріали справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушення вимог п.п. 10.1, 13.1 ПДР України та про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Таким чином, посилання сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Дії ОСОБА_1 знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією даної пригоди та наслідками у вигляді механічних пошкоджень транспортних засобів, та вбачаються ознаки порушення вимог п.п. 10.1 та 13.1 ПДР України, що свідчить про наявність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять посилань на докази, які б свідчили про їх помилковість.
Слід зазначити, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку діям водія Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер НОМЕР_3 , оскільки матеріали справи не містять відомостей щодо складення на нього протоколу про адміністративне правопорушення. За змістом ст.ст. 279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається судом у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Отже, у справі щодо ОСОБА_1 суд повинен надати оцінку саме його діям в дослідженій дорожній обстановці на предмет відповідності ПДР України.
Наданий стороною захисту висновок експертного дослідження від 6 листопада 2025 року № ЕД-19/108-25/21564-ФП до уваги суддею апеляційного суду не приймається, оскільки дії іншого водія ОСОБА_2 не є предметом апеляційного перегляду судового рішення.
Інші посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суддя апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Таким чином, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення ОСОБА_1 п. п. 10.1. 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Отже, фактів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Железняка Віктора Кузьмича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 вересня 2025 року, якою на  ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду     В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 336/6354/25