ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року	Львів	Справа № 460/214/25 пров. № А/857/9812/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Друзенко Н.В.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Рівне,
дата складення повного тексту рішення 11 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила: 
визнати протиправною відмову Рівненського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області(далі – МВ УДМС) в оформленні та видачі їй паспорта громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII (далі – Положення №2503-XII);
зобов`язати відповідача оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-XII.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.02.2025 у справі №460/214/25, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, вказаний позов було задоволено повністю.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що дії міграційного органу щодо відмови у видачі особі паспорта громадянина України у формі книжечки визнані протиправними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18). Доводи відповідача на спростування позовних вимог спростовано висновками, викладеними у вказаному судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду. 
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Управлінням Державної міграційної служби України в Рівненській області (далі – УДМС), яке у своїй скарзі просило скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. 
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що отриманий позивачкою паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_1 був оформлений за допомогою засобів Єдиного державного демографічного реєстру (далі – ЄДДР) внаслідок її волевиявлення на обробку персональних даних (заява-анкета № 6512626 від 17.08.2021). 
Правова позиція щодо наявності права громадян на отримання паспорта у формі книжечки була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), однак не може бути застосована до спірних правовідносин у цій справі. У зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до ЄДДР.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 06.08.2024 ОСОБА_1 подала до МВ УДМС заяву щодо обміну паспорта громадянина України у формі ID-картки у зв`язку із непридатністю для користування на паспорт у формі книжечки зразка 1994 року громадянина України без застосування засобів ЄДДР. При цьому вказала, що відмовляється від подальшої обробки її персональних даних та застосування засобів ЄДДР через особисті переконання, що унеможливлює оформлення паспорта громадянина України у вигляді ID-картки
Листом від 30.08.2024 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для оформлення та видачі їй паспорта у формі книжечки відповідно до Положення №2503-XII.
ОСОБА_1 не погодилася із вказаними діями міграційного органу та звернулася до адміністративного суду із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про те, що у позивачки наявне право на оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки взамін раніше отриманого паспорта у формі ID-картки через особисті переконання. 
Суд першої інстанції при задоволенні позову виходив із того, що обставини справи, що розглядається, є тотожними до обставин у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), що була розглянута Великою Палатою Верховного Суду із ухваленням постанови від 19.09.2018. 
На переконання апеляційного суду вказаний висновок суду першої інстанції є помилковим та не відповідає фактичним обставинам справи, виходячи із такого.
Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2019 №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) стосується питань захисту прав і свобод громадян України, які не надають згоду на обробку персональних даних, оскільки з мотивів релігійних переконань побоюються настання в результаті їх обробки негативних наслідків, пов`язаних із формуванням цифрових ідентифікаторів особи.
У зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до ЄДДР, а предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.
Разом із тим, відповідно до матеріалів справи, що розглядається, 26.07.2017 ОСОБА_1 зверталася до Зарічненського сектору УДМС у Рівненській області з метою оформлення паспорта громадянина України та надала згоду на обробку персональних даних, унікальний номер запису в ЄДДР щодо позивачки вже сформований.
Відтак, позивачка була документована паспортом у формі ID-картки № НОМЕР_1 .
За приписами статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі – Закон №5492-VI) унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі залишається незмінним при всіх наступних операціях у реєстрі, а отже повторно формуватися не буде. 
Таким чином, позивачка є особою, яка самостійно звернулася із заявою щодо внесення її персональних даних до реєстру та надала згоду на їх обробку з формуванням цифрового ідентифікатора та вже не може побоюватися настання негативних наслідків в майбутньому, оскільки відповідна подія уже відбулася у минулому за її згодою.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами частини 2 статті 15 Закону №5492-VI встановлено, що бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно із абзацом другим частини 2 статті 21 Закону №5492-VI оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 745), яка прийнята відповідно до частини 2 статті 15 та абзацу другого частини 2 статті 21 Закону №5492-VI, не передбачає можливості обміну паспорта громадянина України у формі ID картки на паспорт громадянина України у формі книжечки.
Відтак, на переконання апеляційного суду, небажання позивачки отримати паспорт у формі ID-картки взамін такого ж, що прийшов у непридатний стан, у спірному випадку є необґрунтованим, жодним чином не порушує права позивачки та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя, гарантованого статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, якою ОСОБА_1 обґрунтовувала правомірність своїх позовних вимог. 
Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області задовольнити.

Скасувати рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 у справі №460/214/25 та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар