ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" грудня 2025 р. Справа№ 910/9162/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Кравчука Г.А.
суддів: Сибіги О.М. 
Коробенка Г.П. 

при секретарі судового засідання: Нагулко А.Л.
за участю представників сторін:
прокурор: Артем`єва А.М., прокурор відділу Київської міської прокуратури;
від позивача: Ткачук Я.О., самопредставництво;
від відповідача 1: Кравцов Р.В., самопредставництво;
від відповідача 2: не з`явився;
від відповідача 3: Лавріненко І.А., адвокат;
від третьої особи: Донченко Н.С., адвокат,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Київської міської прокуратури
на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 (повний текст складено 13.02.2025)
у справі № 910/9162/24 (суддя Пукас А.Ю.)
за позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України
до 1. Одеської обласної (військової) державної адміністрації,
2. Южненської міської ради Одеського району Одеської області,
3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Хлібна гавань",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державне підприємство "Адміністрація морських портів України"
про усунення перешкод у розпорядженні акваторією морського порту та земельною ділянкою під нею, зобов`язання повернути земельну ділянку,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог.
У липні 2024 року Заступник керівника Одеської обласної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України (далі - КМУ, позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Одеської обласної (військової) державної адміністрації (далі - Одеська ОДА, відповідач 1), Южненської міської ради Одеського району Одеської області (далі - Южненська міськрада, відповідач 2), Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Хлібна гавань" (далі - ТОВ "ТД "Хлібна гавань", відповідач 3), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі - ДП "АМПУ", третя особа), в якому просив:
- усунути перешкоди власнику - державі в особі Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні акваторією морського порту Південний та земельною ділянкою під нею шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження Одеської обласної державної адміністрації (код ЄДРПОУ: 00022585) від 17.01.2014 № 31/А-2014 "Про надання земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ХЛІБНА ГАВАНЬ" у довгострокову оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населених пунктів)";
- усунути перешкоди власнику - державі в особі Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні акваторією морського порту Південний та земельною ділянкою під нею шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 21.01.2014, укладеного між Одеською обласною державною адміністрацією (код ЄДРПОУ: 00022585) та товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ХЛІБНА ГАВАНЬ" (код ЄДРПОУ: 30495209) щодо передачі в оренду земельної ділянки площею 11,7394 га, кадастровий номер 5122755400:01:002:0109 (номер запису про речове право: 43776600 від 30.08.2021);
- усунути перешкоди власнику - державі в особі Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні акваторією морського порту Південний та земельною ділянкою під нею шляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності Южненської міської ради Одеського району Одеської області (код ЄДРПОУ: 21018103) на земельну ділянку із кадастровим номером 5122755400:01:002:0109 площею 11,7394 га (РНОНМ: 281958151227; номер запису про речове право: 43776600 від 30.08.2021);
- усунути перешкоди власнику - державі в особі Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні акваторією морського порту Південний разом із земельною ділянкою під нею шляхом скасування державної реєстрації права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ХЛІБНА ГАВАНЬ" (код ЄДРПОУ: 30495209) щодо земельної ділянки із кадастровим номером 5122755400:01:002:0109 площею 11,7394 га (РНОHM: 281958151227; номер запису про інше речове право: 4501464);
- усунути перешкоди власнику - державі в особі Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ХЛІБНА ГАВАНЬ" (код ЄДРПОУ: 30495209) повернути державі в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку із кадастровим номером 5122755400:01:002:0109 площею 11,7394 га (РНОНМ: 281958151227);
- усунути перешкоди власнику - державі в особі Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов`язання Южненської міської ради Одеського району Одеської області (код ЄДРПОУ: 21018103) повернути державі в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку із кадастровим номером 5122755400:01:002:0109 площею 11,7394 га (PHOHM: 281958151227). 
В обґрунтування позовних вимог прокурор вказав, що відповідач 1 без законних на те підстав прийняв розпорядження від 17.01.2014 № 31/А-2014, результатом чого стало відведення земельної ділянки з кадастровим номером 5122755400:01:002:0109, площею 11,7394 га, у користування відповідачу 3 всупереч тому, що така земельна ділянка входить до земель водного фонду, входить до акваторії морського порту Південний, а відтак є водним об`єктом загальнодержавного значення.
В силу зазначеного, право розпоряджатися земельною ділянкою з кадастровим номером 5122755400:01:002:0109, площею 11,7394 га, на підставі статті 14 Водного кодексу України (далі - ВК України) та частини 8 статті 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) має лише Кабінет Міністрів України, яким і було передано у користування акваторію (в яку входить спірна земельна ділянка) третій особі з 30.08.2007.
Оскільки оскаржуване прокурором розпорядження є незаконним, воно не може породжувати жодні юридичні наслідки, зокрема і такі як укладення між відповідачем 1 та відповідачем 3 договору довгострокової оренди, який прокурор просив визнати недійсним на підставі частини 1 статті 203 та частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
При цьому прокурор зазначив і про відсутність підстав у відповідача 2 для реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5122755400:01:002:0109, площею 11,7394 га, в силу чого проведена реєстраційна дія (РНОHM: 281958151227; номер запису про інше речове право: 4501464) підлягає скасуванню, а земельна ділянка поверненню у розпорядження держави шляхом звернення до суду із негаторним позовом.
Мотивуючи наявність підстав для представництва інтересів держави та подання позову у даній справі в її інтересах, прокурор вказав, що підставою для втручання прокурора у спірні правовідносини є захист публічного інтересу, який полягає у задоволенні суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - доступу Держави до водного об`єкту загальнодержавного значення - Аджалицького лиману. 
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі № 910/9162/24 у задоволенні позову заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України відмовлено. Судові витрати Одеської обласної прокуратури не відшкодовуються. 
Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову прокурора з огляду на встановлення таких обставин:
- матеріали справи не містять доказів реєстрації за третьою особою права користування спірною земельною ділянкою, яка розташована в межах акваторії Аджалицького лиману, що в свою чергу виключає і наявність такого права користування у третьої особи станом на дату прийняття розпорядження Одеською ОДА від 17.01.2014 № 31/А-2014;
- виникнення права користування лише в силу припису постанови Кабінету Міністрів України не відповідає вимогам статті 125 та 126 ЗК України;
- станом на дату прийняття відповідачем 1 розпорядження від 17.01.2014 № 31/А- 2014 за третьою особою закріплювалась акваторія Аджалицького лиману без визначення "до урізу води", яке введено постановою КМУ від 20.01.2021 № 44;
-враховуючи відсутність словосполучення "до урізу води" станом на дату прийняття оскаржуваного розпорядження відповідача 1, закріплені пунктами 2, 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про морські порти України" (в редакції від 11.08.2013) терміни "акваторія морського порту" та "морський порт", доводи прокурора про перебування всієї акваторії Аджалицького лиману у користуванні третьої особи станом на 17.01.2014 є необґрунтованими з огляду на те, що ні прокурором, ні позивачем, ні третьою особою зазначеного не доведено;
- термін "акваторія морського порту" взагалі передбачає виділення частини водного об`єкту задля забезпечення діяльності порту, обладнання для обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних та експедиційних робіт, а також інших пов`язаних з цим видів господарської діяльності, а не повністю водного об`єкту як такого;
- спірна земельна ділянка (кадастровий номер 5122755400:01:002:0109) розташована - Одеська область, Лиманський район, Новобілярська селищна рада (за межами населених пунктів) та знаходиться на значній відстані від морського порту Південний, що також викликає у суду сумніви в частині обґрунтованості доводів прокурора щодо необхідності такої ділянки в діяльності порту та дійсної мети такого позову;
- додатково судом враховано посилання відповідача 3 на наказ Державного комітету України по водному господарству від 03.06.1997 № 41, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 06.01.1998 за № 2/2442, яким затверджено Перелік річок та водойм України, що віднесені до водних об`єктів місцевого значення, згідно з яким водні об`єкти місцевого значення знаходяться на території Одеської, Миколаївської, Херсонської, Запорізької, Донецької областей та Автономної Республіки Крим, пунктом 40 якого закріплено Великий Аджалицький лиман; станом на час прийняття оскаржуваного розпорядження відповідача 1 вказаний наказ був чинним, а саме до 20.01.2015;
- судом враховано суперечливу поведінку ДП "АМПУ" в частині вчинення дій на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під акваторією морського порту "Южний" у постійне користування шляхом звернення до Одеської обласної державної адміністрація, а в подальшому і до Южненської міської ради. Зазначене фактично дублює дії відповідача 3 задля отримання земельної ділянки у користування, які презюмуються стороною (третьою особою) як неправомірні та незаконні;
- надання дозволу на розроблення проекту землеустрою третій особі не є доказом належного користування, а відсутність в матеріалах справи проекту землеустрою щодо відведення ТОВ "ТД "Хлібна гавань" земельної ділянки площею 11,7394 га з кадастровим номером 5122755400:01:002:0109 не може бути підставою встановлення його невідповідності, а відтак і незаконного відведення такої земельної ділянки у користування відповідачу 3 з даної підстави;
- станом на дату виникнення спірних правовідносин земельна ділянка з кадастровим номером 5122755400:01:002:0109 перебувала у державній власності до моменту державної реєстрації права комунальної власності за Южненською міською радою 03.09.2021 з огляду на набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин". У зв`язку із зазначеним станом на дату звернення до суду з позовом позивач не є власником спірного нерухомого майна, що унеможливлює звернення до суду з негаторним позовом;
-обрання прокурором неефективного способу захисту прав та інтересів держави без урахування зареєстрованого права володіння спірним майном. При цьому суд першої інстанції звернув увагу на положення пункту 24 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України, який набрав чинності 27.05.2021, а з ним вступило в дію відповідне розмежування земель державної та комунальної власності пов`язане саме з датою набрання ним законної сили.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Заступник керівника Київської міської прокуратури 03.03.2025 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі № 910/9162/24 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; судові витрати покласти на відповідачів, стягнувши їх на користь Київської міської прокуратури.
Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник зазначає, що вказане судове рішення прийнято з невідповідністю викладених у ньому висновків обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права (статті 5, 14, 172 ВК України, статті 79, 122, 149, 152 ЗК України, статті 16, 178, 388, 391 ЦК України, статті 8, 13 Закону України "Про морські порти України", статті 2, 3, 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно"), а також з порушенням норм процесуального права (статті 2, 11, 86, 236 ГПК України). 
Узагальнені доводи скаржника зводяться до того, що судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою таке:
- спірна земельна є водним об`єктом загальнодержавного значення, державною власністю, розпорядником якого є Кабінет Міністрів України;
- Одеська ОДА незаконно розпорядилася спірною земельною ділянкою, яка належить до водних об`єктів загальнодержавного значення;
- в силу положень водного та земельного законодавства та статусу спірної земельної ділянки в межах акваторії морського порту, а отже водного об`єкту загальнодержавного значення, у Южненської міської ради були відсутні повноваження для реєстрації права комунальної власності на вказану ділянку;
- державна реєстрація права комунальної власності за Южненською міською радою та права оренди за ТОВ "ТД "Хлібна гавань" на спірну земельну ділянку, не підтверджують правомірність набуття таких прав, оскільки відсутні підстави для здійснення реєстрації прав за вказаними особами;
- у даному спорі обраний прокурором спосіб захисту порушеного права держави є належним та ефективним, оскільки задоволення позовних вимог відновить право держави в особі Кабінету Міністрів України на реалізацію усіх правомочностей власника щодо спірної земельної ділянки, яка знаходиться в межах Аджалицького лиману; 
-правова природа спірних правовідносин, які за своїм характером є негаторними, та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені зокрема у постанові від 15.09.2020 у справі №469/1044/17, щодо правильного застосування норм матеріального права у справах відповідної категорії свідчать про помилковість висновку суду першої інстанції про необхідність у даному випадку застосовувати віндикацію. 
У поданих відповідях на відзиви відповідача 3 та відповідача 1, що надійшли до суду апеляційної інстанції 27.03.2025 (сформовано в підсистемі "Електронний суд" 26.03.2025) та 01.04.2025 (сформовано в підсистемі "Електронний суд" 31.03.2025) відповідно, прокурор не погодився з аргументами відповідачів, вважаючи їх такими, що не спростовують доводів апеляційної скарги. 
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті. 
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2025 апеляційну скаргу Заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі № 910/9162/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Коробенко Г.П., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 відкрито апеляційне провадження у справі №910/9162/24, розгляд апеляційної скарги Заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у даній справі призначено на 22.04.2025 о 14 год 20 хв, запропоновано учасникам справи вчинити відповідні процесуальні дії в установлені судом апеляційної інстанції строки, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9162/24. 
20.03.2025 матеріали справи № 910/9162/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
За результатами поданого 03.04.2025 представником ДП "АМПУ" Донченко Н.С. клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2025 його задоволено; постановлено судове засідання, яке відбудеться 22.04.2025 о 14 год 20 хв, проводити в режимі відеоконференції; визначено особу, яка братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду: представник третьої особи - Донченко Н.С.; попереджено сторін, що відповідно до частини 5 статті 197 ГПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2025 задоволено заяву представника Одеської ОДА Кравцова Р.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; постановлено судове засідання, яке відбудеться 22.04.2025 о 14 год 20 хв, проводити в режимі відеоконференції; визначено особу, яка братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду: представник відповідача 1 - Кравцов Р.В.; попереджено сторін, що відповідно до частини 5 статті 197 ГПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. 
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці. 
Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2025 апеляційну скаргу Заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі № 910/9162/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Сибіги О.М., Коробенка Г.П. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 вищезазначеною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі № 910/9162/24; розгляд справи призначено на 17.06.2025 о 14 год 00 хв; визначено осіб, які братимуть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду: представник ДП "АМПУ" Донченко Н.С. та представник Одеської ОДА Кравцов Р.В.
Однак, у зв`язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А. у відпустці з 09.06.2025 по 22.06.2025 включно, судове засідання у призначений час не відбулось.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 розгляд апеляційної скарги Заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі № 910/9162/24 призначено на 24.07.2025 об 11 год 00 хв. 
У судових засіданнях, що відбулися 24.07.2025 та 23.09.2025, колегією суддів апеляційного господарського суду оголошено перерву у справі №910/9162/24 до 14 год 20 хв 23.09.2025 та 15 год 20 хв 21.10.2025 відповідно, визначено осіб, які братимуть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду: представник ДП "АМПУ" Донченко Н.С. та представник Одеської ОДА Кравцов Р.В., про що постановлено відповідні ухвали.
У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А. з 16.10.2025 по 22.10.2025, судове засідання 21.10.2025 у призначений час не відбулось.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 розгляд апеляційної скарги Заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі № 910/9162/24 призначено на 20.11.2025 об 11 год 00 хв; визначено осіб, які братимуть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду: представник ДП "АМПУ" Донченко Н.С. та представник Одеської ОДА Кравцов Р.В., про що постановлено відповідні ухвали.
У судовому засіданні 20.11.2025 колегією суддів апеляційного господарського суду оголошено перерву у справі №910/9162/24 до 12 год 30 хв 24.12.2025, визначено осіб, які братимуть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду: представник ДП "АМПУ" Донченко Н.С. та представник Одеської ОДА Кравцов Р.В., про що постановлено відповідну ухвалу. 
Позиції інших учасників справи.
20.03.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Южненської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач 2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції від 02.03.2025 у справі №910/9162/24 без змін, посилаючись на правомірність висновків суду першої інстанції у цьому рішенні. 
21.03.2025 до Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "ТД "Хлібна гавань" (надіслано поштою 19.03.2025) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач 3 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора на рішення суду першої інстанції у даній справі у повному обсязі. 
Мотивуючи заперечення проти вимог прокурора, відповідач 3 вказує, що доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі, повністю спростовуються положеннями чинного законодавства, висновками суду першої інстанції, а також доказами, що є в матеріалах справи та досліджені судом першої інстанції в процесі вирішення спору у даній справі.
Відповідач 3 у відзиві на апеляційну скаргу наголошує, що ним у законний спосіб та у повній відповідності до вимог чинного на момент отримання у користування земельної ділянки земельного законодавства набуто право оренди і указане право в розумінні Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) є правом на майно, яким відповідач 3 має право мирно володіти, а будь-які помилки державних органів не можуть бути підставою для позбавлення відповідного права, за умови добросовісності в діях набувача. 
Крім того, відповідач 3 зазначає, що звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, прокурор не зважив на те, що позов пред`явлений до Одеської ОДА як до відповідача за вимогами про визнання недійсним розпорядження, є позовом держави до неї самої. Вказане суперечить частині 1 статті 45 ГПК України з огляду на те, що позивач і відповідач не можуть збігатися, оскільки такий збіг унеможливлює наявності спору.
26.03.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" до суду апеляційної інстанції від Одеської ОДА надійшов відзив на апеляційну скаргу прокурора, в якому відповідач 1 просить відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Узагальнені доводи відповідача 1 зводяться до такого:
-єдиним державним органом наділеним повноваженнями по передачі спірної земельної ділянки в користування була Одеська ОДА; намагання прокурора ототожнити право КМУ на розпорядження земельною ділянкою дна Чорного моря з правом розпорядження земельною ділянкою, яка є дном Аджалицького лиману, є безпідставним; даний спірний випадок не є тим випадком, що наділяв би КМУ правом застосовувати положення частини 8 статті 122 ЗК України;
-оскільки Одеська ОДА була належним розпорядником спірного нерухомого майна, то відсутні будь-які правові підстави для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 21.01.2014, який укладено за наслідками прийняття відповідного розпорядження;
-станом на дату виникнення спірних правовідносин земельна ділянка з кадастровим номером 5122755400:01:002:0109 перебувала у державній власності до моменту державної реєстрації права комунальної власності за Южненською міською радою 03.09.2021 з огляду на набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин";
- станом на дату звернення прокурора до суду першої інстанції з позовом Кабінет Міністрів України не був та не є власником спірного нерухомого майна, що унеможливлює звернення до суду з негаторним позовом.
14.04.2025 до Північного апеляційного господарського суду (надіслано поштою 08.04.2025) від Кабінету Міністрів України надійшов відзив на апеляційну скаргу прокурора, в якому позивач просить рішення суду першої інстанції у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позов держави в особі Кабінету Міністрів задовольнити в повному обсязі. 
Також 21.04.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" до суду апеляційної інстанції від ДП "АМПУ" надійшли письмові пояснення, в яких третя особа просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняте нове рішення про задоволення в повному обсязі позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України.
Розглянувши подані Кабінетом Міністрів України відзив на апеляційну скаргу та ДП "АМПУ" письмові пояснення щодо апеляційної скарги прокурора, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що вони не можуть бути прийняті до розгляду разом із апеляційною скаргою, виходячи із такого.
Відповідно до приписів частини 2 статті 263 ГПК України відзив на апеляційну скаргу має містити, зокрема, обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги.
Згідно з частинами 1, 3 статтею 265 ГПК України учасники справи мають право приєднатися до апеляційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали; до скарги мають право приєднатися також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки; до заяви про приєднання до апеляційної скарги додаються документ про сплату судового збору та докази надсилання копії заяви іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. 
Оскільки подані відзив та пояснення не містять обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги прокурора, а містять вимогу про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення, із зазначенням підстав для такого скасування, отже, за своєю суттю є приєднанням до апеляційної скарги, однак позивачем та третьою особою не додано документів про сплату судового збору, а ГПК України не містить положень щодо надання строку для усунення недоліків стосовно приєднання до апеляційної скарги, подані відзив та письмові пояснення залишаються без розгляду.
Заявлені у справі клопотання та результати їх розгляду.
22.12.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "ТД "Хлібна гавань" надійшли додаткові письмові пояснення, у яких порушено клопотання про поновлення строку для подання доказів та долучення до матеріалів справи копій: листа Міністерства інфраструктури України від 14.11.2013 №12894/27/10-13; розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.01.2010 №166-р "Про підготовку інвестиційних проектів у морських торговельних портах України", листа Южненської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту "Южний") від 06.12.2013 №2930/01-13; листа Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" від 25.02.2009 №РІ-09/49/1096; листа Южненської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту "Южний") від 16.10.2013 №1921/01-13; Плану розвитку морського порту "Южний" на коротко- (до 2018р.), середньо- (до 2023р.) та довгострокову (до 2018р.) перспективу, який затверджено Головою ДП "АМПУ" від 28.01.2014 та погоджений 29.01.2014 Міністерством інфраструктури України; Меморандуму про співпрацю - УП-599 від 06.08.2008. 
Мотивуючи зазначене клопотання, відповідач 3 вказує, що подані ним додаткові докази підтверджують його статус як інвестора ДП "Морський торговельний порт "Южний", а саме інвестором проекту "Будівництво причалів №№ 33, 33а та перевантажувального комплексу" включеного до Плану розвитку морського порту "Южний" на коротко- (до 2018р.), середньо- (до 2023р.) та довгострокову (до 2018р.) перспективу, який затверджено Головою ДП "АМПУ" від 28.01.2014 та погоджений 29.01.2014 Міністерством інфраструктури України. 
Водночас, обґрунтовуючи причини неможливості подання зазначених доказів до суду першої інстанції, відповідач 3 у клопотанні посилається на те, що у попередньому судовому засіданні (20.11.2025) представник третьої особи та прокурор за запитання представника відповідача 3 щодо статусу останнього як інвестора ДП "Морський торговельний порт "Южний" відповіли, що про указані обставини їм взагалі невідомо, зазначену інформацію необхідно перевіряти і у даній справі розглядається зовсім інше питання. ТОВ "ТД "Хлібна гавань" з такою інформацією не погоджується, вважає її необґрунтованою, оскільки ці докази наявні у ДП "АМПУ" і про них було відомо іншим учасникам справи. Разом з тим, враховуючи, що лише у минулому судовому засіданні прокурор та представник третьої особи висловили сумніви у статусі Товариства в якості інвестора і раніше про указані обставини не згадувалось, тому, на думку, відповідача 3 виникла об`єктивна необхідність у подачі вказаних документів безпосередньо до суду, так як з приводу цього між сторонами виник спір. 
Колегія суддів апеляційного господарського суду за результатами розгляду зазначеного клопотання відповідача 3 його відхиляє з огляду на таке.
За змістом частин 2 та 3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
З наведеного вбачається, що приписи частини 3 статті 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
Така обставина як відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України (постанови Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 914/1725/19; від 12.01.2021 у справі № 01/1494(14-01/1494); від 15.12.2020 у справі № 925/1052/19; від 21.04.2021 у справі № 906/1179/20). 
Таким чином, суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, але лише якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.
Поряд з цим, колегія суддів апеляційного господарського суду бере до уваги, що з огляду на приписи частин 2, 3 статті 269 ГПК у кореспонденції з пунктом 6 частини 2 статті 258 та статті 263 ГПК України нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, мають бути зазначені або в апеляційній скарзі, або у відзиві на неї. Можливість подання нових доказів після спливу строку на вчинення відповідних процесуальних дій в Кодексі взагалі не передбачена. У такому разі застосовується загальне правило, що визначає, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8 статті 80 ГПК України).
Відповідно до встановлених судом апеляційної інстанції обставин, причинами неподання до суду першої інстанції відповідних доказів відповідач 3 вказує: 1) зазначення прокурором та представником третьої особи у відповідь на питання представника відповідача 3, яке було поставлене останнім у судовому засіданні 20.11.2025, про те, що про обставини щодо статусу останнього в якості інвестора ДП "Морський торговельний порт "Южний" їм невідомо, вказана інформація підлягає перевірці і не стосується даного спору; 2) такі відповіді є необґрунтованими, оскільки всі документа на підтвердження зазначеного статусу відповідача 3 наявні у ДП "АМПУ"; 3) лише у минулому судовому засіданні (20.11.2025) прокурор та представник третьої особи висловили сумніви у статусі Товариства в якості інвестора. 
Матеріалами справи підтверджується, що копії додаткових доказів, які не були предметом дослідження у суді першої інстанції, подані до суду апеляційної інстанції відповідачем 3 з клопотанням від 22.12.2025, тобто після спливу строку для подання відзиву на апеляційну скаргу і про їх існування, а також обґрунтування поважності причин неподання доказів як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції разом з поданим відзивом на апеляційну скаргу, в порушення вимог частин 2, 3 статті 269 ГПК у кореспонденції з приписами пункту 6 частини 2 статті 258 та статті 263 ГПК України відповідач 3 у відзиві не зазначав. При цьому колегія суддів апеляційного господарського суду враховує, що інформація, з якою не погоджується відповідач 3 і яка надана представниками учасників справи лише у судовому засіданні 20.11.2025, пов`язана безпосередньо з поведінкою представника заявника (відповідача 3) і залежали тільки від нього, оскільки ним лише у судовому засіданні порушені відповідні питання перед іншими учасниками справи. 
За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що подані відповідачем додаткові докази не можуть бути прийняті, оскільки відповідач не довів винятковість випадку неподання зазначених доказів у встановлений законом строк та не обґрунтував неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від нього. 
Явка представників сторін.
У судове засідання 24.12.2025 з`явилися прокурор та представники позивача, відповідачів 1, 3 та третьої особи.
23.12.2025 до суду апеляційної інстанції від відповідача 2 надійшло клопотання, в якому Южненська міська рада просить розгляд даної справи здійснити без участі її представника. При цьому відповідач 2 не заперечує проти прийняття рішення на підставі наявних матеріалів справи. 
Присутній у судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги, просить її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції у даній справі, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Представник позивача, вважаючи апеляційну скаргу прокурора обґрунтованою, просить суд апеляційної інстанції її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким позов прокурора задовольнити в повному обсязі. 
Представник відповідача 1 проти вимог апеляційної скарги заперечив, просить відмовити в її задоволенні, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити в силі. 
Представник відповідача 3 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора.
Представник третьої особи, підтримуючи вимоги апеляційної скарги прокурора, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Як убачається з матеріалів справи, постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2007 №1073 "Про надання акваторії у користування Державному підприємству "Морський торговельний порт "Южний" надано акваторію в межах згідно з додатком за умови недопущення в подальшому передачі зазначеної акваторії або її частини іншим суб`єктам господарювання.
Додатком до вказаної постанови визначено у системі координат WGS-84 межі акваторії порту Южний, до якої включено акваторію Аджалицького лиману; водний простір, обмежений дугою кола радіусом 2 милі від будинку берегової радіолокаційної станції з координатами 46 град. 36' 03,3" північної широти, 31 град. 01' 19,4" східної довготи; акваторію якірної стоянки N 356, обмежену лініями, що з`єднують точки з визначеними координатами.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.10.2009 № 1356-р "Про надання державному підприємству "Морський торговельний порт "Южний" у постійне користування земельної ділянки" було надано ДП МТП "Южний" земельну ділянку, розташовану в межах наданої йому акваторії Аджалицького лиману.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 №133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту" (із змінами, внесеними розпорядженням КМУ № 990-р від 12.12.2018) погоджена пропозиція Міністерства інфраструктури щодо реорганізації підприємств морського транспорту за переліком шляхом виділу стратегічних об`єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов`язків стосовно них відповідно до розподільних балансів та зобов`язано Міністерство інфраструктури: здійснити заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту; після державної реєстрації ДП АМПУ підготувати пропозиції про внесення змін, зокрема, у додаток до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації"; до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ № 1734 від 23.12.2004 тощо.
Наказом Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 № 163 "Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства "Адміністрація морських портів України" здійснена реорганізація державних підприємств морського транспорту шляхом виділу стратегічних об`єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов`язків стосовно них, відповідно до розподільчих балансів та утворено державне підприємство "Адміністрація морських портів України"; установлено, що Адміністрація морських портів є правонаступником реорганізованих державних підприємств морського транспорту у частині майна, прав та обов`язків відповідно до розподільчих балансів та утворена комісія з реорганізації державних підприємств морського транспорту, зазначених у додатку до цього наказу, тощо.
Постановою Кабінету Міністрів України №406 від 03.06.2013 внесено зміни до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2007 №1073 та визначено у якості постійного користувача акваторії морських портів, зокрема порту Южний, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" за умови недопущення передачі їх або їх частин іншим суб`єктам господарювання.
Постановою Кабінету Міністрів України №341 від 17.04.2019 постановлено перейменувати морський порт Южний на морський порт Південний.
Постановою Кабінету Міністрів України №44 від 20.01.2021 внесено зміни у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2007 №1073 "Про межі акваторії морського порту "Південний", виклавши його в редакції, що додається, згідно з яким акваторія морського порту (у системі координат WGS-84) включає: водний об`єкт Аджалицький лиман (до урізу води); частину водного об`єкта Чорного моря, обмежену дугою кола радіусом 2 милі від будинку берегової радіолокаційної станції з координатами 46°36' 03,3" північної широти, 31°01' 19,4" східної довготи; частину водного об`єкта Чорного моря (якірна стоянка № 356), обмежену лініями, що з`єднують точки з визначеними координатами.
Так, судом першої інстанції встановлено, що акваторія морського порту Південний, до якого включено акваторію Аджалицького лиману з 30.08.2007 перебуває у користуванні третьої особи.
З 20.01.2021 та станом на час розгляду даної справи, акваторію Аджалицького лиману, яку включено до акваторію морського порту Південний включено як: "водний об`єкт Аджалицький лиман (до урізу води)".
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "ТД "Хлібна гавань" 25.12.2013 скеровано на адресу голови Одеської ОДА клопотання стосовно затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 11,7394 га в довгострокову оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населених пунктів).
Розглянувши клопотання ТОВ "ТД "Хлібна гавань", 17.01.2014 Одеською ОДА прийнято розпорядження № 31/А-2014 (далі - Розпорядження №31/А-2014 від 17.01.2014, оспорюване Розпорядження), яким затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ "ТД "Хлібна гавань" у довгострокову оренду на 49 років, із земель водного фонду, що перебувають у запасі, для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно- транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населених пунктів).
Пунктом 2 вказаного Розпорядження вирішено надати ТОВ "ТД "Хлібна гавань" у довгострокову оренду на 49 років земельну ділянку (кадастровий номер: 5122755400:01:002:0109) площею 11,7394 га, в тому числі 11,7394 га для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населених пунктів).
На підставі зазначеного Розпорядження 21.01.2014 між Одеською ОДА (орендодавець) і ТОВ "ТД "Хлібна гавань" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір оренди, спірний Договір), згідно з пунктом 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове, платне володіння і користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 11,7394 га, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, територія Новобілярської селищної ради (за межами населеного пункту).
Пунктом 11 Договору оренди визначено, що його укладено на 49 років, який обчислюється з моменту державної реєстрації права оренди земельної ділянки.
Відповідно до пункту 21 Договору оренди земельна ділянка надається в оренду для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно- транспортної інфраструктури морського транспорту.
Згідно з пунктом 22 Договору оренди категорія земель, до якої за основним цільовим призначенням належить земельна ділянка - "землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення". Цільове призначення земельної ділянки згідно з КВЦПЗ - "для розміщення та експлуатації будівель та споруд морського транспорту", код - 12.02.
Право оренди земельної ділянки площею 11,7394 га з кадастровим номером 5122755400:01:002:0109 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 30.01.2014 (номер запису про інше речове право: 4501464).
На виконання умов Договору оренди, сторонами 30.01.2014 складено Акт приймання-передачі земельної ділянки, за яким орендодавець - Одеська ОДА передала, а орендар - ТОВ "ТД "Хлібна гавань" прийняв земельну ділянку загальною площею 11,7394 га, кадастровий номер 5122755400:01:002:0109 в строкове платне користування та володіння. 
В подальшому, між ТОВ "ТД "Хлібна гавань" (суборендодавець) та ТОВ "Хлібна гавань-термінал" (суборендар) 03.02.2014 укладено Договір суборенди частини земельної ділянки, згідно з яким ТОВ "ТД "Хлібна гавань" надало, а ТОВ "Хлібна гавань-термінал" прийняло в строкове, платне володіння і користування (суборенду) земельну ділянку площею 1,1879 га, яка є частиною земельної ділянки несільськогосподарського призначення загальною площею 11,7394 га, кадастровий номер 5122755400:01:002:0109, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, територія Новобілярської селищної ради (за межами населеного пункту).
Згідно з пунктами 11 Договору суборенди, останній укладено строком на 3 роки, який обчислюється з моменту державної реєстрації права суборенди частини земельної ділянки.
Відповідно до пункту 12 Договору суборенди, після закінчення строку дії договору суборендар має переважне право поновлення його на новий строк, у цьому випадку суборендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово суборендодавця про намір продовжити його дію на новий строк. Окрім того, до листа повідомлення про поновлення договору суборенди землі суборендар додає проєкт додаткової угоди.
Аналізуючи вказані пункти Договору суборенди частини земельної ділянки від 03.02.2014, суд першої інстанції дійшов висновку, що останній не пролонговано його сторонами та останній припинив свою дію.
Вказане не заперечується сторонами, а також підтверджується даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно де вказано, що Договір суборенди частини земельної ділянки від 03.02.2014 діє до 08.02.2017 (номер запису про інше речове право 4607686).
Згодом, як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (далі - Інформаційна довідка №385724139 від 05.07.2024), на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" та витягу з Державного земельного кадастру від 26.07.2021 №НВ-0007242192021 державним реєстратором виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області Дорофєєвою А.А. 30.08.2021 здійснено реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку площею 11,7394 га з кадастровим номером 5122755400:01:002:0109 за Южненською міською радою Одеського району Одеської області на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 60 163350 від 03.09.2021 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 281958151227).
Прокурор у позові зазначає, що вищезазначена земельна ділянка фактично розташована в акваторії Аджалицького лиману та являє собою частину водного об`єкту і в силу положень пункту 1 частини 1 статті 5 ВК України відноситься до водних об`єктів загальнодержавного значення, якими розпоряджатися може Кабінет Міністрів України відповідно до статті 14 ВК України та частини 8 статті 122 ЗК України.
Також прокурор наголошує на тому, що земельна ділянка площею 11,7394 га з кадастровим номером 5122755400:01:002:0109 є донною поверхнею Аджалицького лиману, яка входить до меж морського порту Південний та в силу зазначених вище постанов Кабінету Міністрів України з 30.08.2007 перебуває у постійному користуванні ДП "АМПУ" (правонаступник ДП "Южний морський торговельний порт"), що унеможливлює її передання у користування будь-яким іншим суб`єктам господарювання.
При цьому розпорядження щодо припинення права постійного користування ДП "АМПУ" акваторією морського порту Південний та вилучення цих земель з користування уповноваженими органами не приймалося.
На підтвердження вказаних обставин прокурором надано до матеріалів справи лист ДП "АМПУ" від 17.07.2024 № 2213/10-01-01Вих.
Так, прокурор зазначає, що розпорядження Одеської ОДА від 17.01.2014 № 31/А-2014, яким затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачу 3 у довгострокову оренду, є таким, що суперечить актам цивільного законодавства та відповідно до частини 1 статті 21 ЦК України підлягає визнанню незаконним та скасуванню.
З огляду на те, що Договір оренди між Одеською ОДА та ТОВ "ТД "Хлібна гавань" укладено за результатами незаконного волевиявлення Одеської ОДА, такий Договір в силу положень частини 1 статті 203 та частини 1 статті 215 ЦК України є недійсним правочином, зміст якого суперечить актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства.
Також прокурор у позові вказує на незаконність рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку, яка в силу положень статті 14 ВК України є внутрішнім морським морем, належить до Аджалицького лиману та акваторії морського порту Південний, є об`єктом загальнодержавного значення та може перебувати виключно у державній власності, законним розпорядником якої визначено Кабінет Міністрів України.
В силу того, що рішення про передачу у комунальну власність земельної ділянки з кадастровим номером 5122755400:01:002:0109 площею 11,7394 га органами виконавчої влади у відповідності до пункту а) частини 5 статті 83, статті 117 ЗК України не приймалось, з наданих відповідачем 2 документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, не вбачається набуття останнім права комунальної власності на спірну земельну ділянку, отже означене виключає законність такої реєстрації.
Прокурор вважає, що державним реєстратором виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області Дорофєєвою А.А. при реєстрації не дотримано вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127, в силу чого проведена державна реєстрації підлягає скасуванню, а земельна ділянка з кадастровим номером 5122755400:01:002:0109, площею 11,7394 га, поверненню у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України.
При обґрунтуванні наявності підстав для повернення спірної земельної ділянки у розпорядження держави, прокурор у позові звертає увагу суду на те, що належним способом захисту та відновлення інтересів держави буде подання негаторного позову, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 5122755400:01:002:0109, площею 11,7394 га, відноситься до земель водного фонду, що вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 ЗК України.
Посилаючись на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, прокурор наполягає, що ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не призводить до заволодіння порушником такою ділянкою, що свідчить про не позбавлення права власності держави та є підставою для звернення до суду із негаторним позовом.
Поряд з цим, прокурор акцентує увагу на відсутності у відповідачів та ГУ Держгеокадастру в Одеській області проекту землеустрою щодо відведення ТОВ "ТД "Хлібна гавань" земельної ділянки площею 11,7394 га з кадастровим номером 5122755400:01:002:0109, на підтвердження чого прокурором надано листи від вказаних суб`єктів.
Крім того, прокурором в обґрунтування позовних вимог надано до справи схему межі акваторії морського порту Південний, дослідивши яку суд першої інстанції встановив, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 5122755400:01:002:0109 площею 11,7394 га знаходиться в межах Аджалицького лиману, а відтак відноситься до його акваторії.
Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, при досліджені спірних правовідносин, судом першої інстанції враховано зазначення відповідачем 2 у запереченнях на відповідь на відзив про те, що 28.08.2018 Одеська ОДА своїм розпорядженням № 1001/А-2018 від 28.08.2018 надала дозвіл ДП "АМПУ" на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під акваторією морського порту "Южний" у постійне користування орієнтовною площею 540,0 га із земель водного фонду, що не надані у власність або користування, для забезпечення безпеки мореплавства та утримання стратегічних об`єктів портової інфраструктури, яка розташована в межах акваторії Аджалицького лиману. 
Даний проект розроблений на земельну ділянку під акваторією морського порту "Південний", яка розташована в межах Аджалицького лиману за адресою: Одеська область, Одеський район, на території Южненської міської територіальної громади (за межами населених пунктів), загальною площею 535,0988 га, кадастровий номер: 5122755400:01:002:0375, однак до даної земельної ділянки не відноситься земельна ділянка з кадастровим номером 5122755400:01:002:0109, площею 11,7394 га.
ДП "АМПУ" в особі Південної філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулося до Южненської міської ради з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування ДП "АМПУ" в липні 2023 року.
Проте, як зазначає відповідач 2, у зв`язку з колізією норм Водного кодексу України та Земельного кодексу України, він звертався за роз`ясненнями до відповідних органів зі спірного питання, однак надані відповіді Міністерства юстиції України (лист від 28.09.2023 року №127964/115-4-23/8.2.1), Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (лист від 23.08.2023 №5-28-0.134-8923/2-23) та Одеської ОДА (лист від 11.10.2023 №8532/4/01/-13/10979/2-23) не містять чіткої відповіді на питання відносно правомірності затвердження Южненською міською радою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування ДП "АМПУ". 
Відповідно до пояснень третьої особи, станом на 2015 рік проект землеустрою погоджений усіма наявними суміжними землевласниками та землекористувачами та поданий до відділу містобудування та архітектури Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області на погодження.
Однак, згодом адміністрації морського порту Південний стало відомо, що Одеською ОДА та Новобілярською селищною радою (правонаступником якої є Южненська міська рада Одеського району Одеської області) прийнято низку розпоряджень, які унеможливили подальше відведення земельної ділянки під акваторією морського порту Південний у постійне користування ДП "АМПУ". Зазначене призвело до виникнення декількох судових спорів, в тому числі і даного. 
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Суд апеляційної інстанції, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частині 3 статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Спір у даній справі виник у зв`язку з порушенням, за твердженням прокурора, права власника щодо земель державної власності водного фонду акваторії Аджалицького лиману, який належить до водних об`єктів загальнодержавного значення, в межах акваторії морського порту "Південний" у зв`язку з передачею земельної ділянки площею 11,7394 га з кадастровим номером 4122755400:01:002:0109 у користування іншому суб`єкту господарювання за відсутності волі належного розпорядника - Кабінету Міністрів України та державною реєстрацією права комунальної власності на вказану земельну ділянку. 
До правовідносин, які склались між сторонами спору у даній справі застосовуються, зокрема, положення норм Земельного кодексу України, Водного кодексу України, Законів України "Про морські порти України", "Про місцеві державні адміністрації", "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (тут і далі - в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля, водні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим. Україна за межами її території може мати на праві державної власності земельні ділянки, правовий режим яких визначається законодавством відповідної країни.
За змістом статей 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення. 
Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Відповідно до статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою, зокрема, для визнання недійсними рішень про надання земельних ділянок, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.
У статті 84 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до положень пункту "д" частини 4 вказаної статті, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.
За змістом частини 1 статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів, штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.
Усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море (стаття 3 ВК України). 
Відповідно до статті 5 ВК України до водних об`єктів загальнодержавного значення належать: 1) внутрішні морські води, територіальне море, а також акваторії морських портів; 2) підземні води, які є джерелом централізованого водопостачання; 3) поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків; 4) водні об`єкти в межах територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, а також віднесені до категорії лікувальних. До водних об`єктів місцевого значення належать: 1) поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об`єктів загальнодержавного значення; 2) підземні води, які не можуть бути джерелом централізованого водопостачання. 
Згідно з пунктом 3 Правил охорони внутрішніх морських вод і територіального моря України від забруднення та засмічення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.02.1996 № 269 (у редакції постанови від 29.03.2002 № 431) внутрішні морські води України - це, зокрема, води заток, бухт, губ і лиманів, морів та проток, що історично належать Україні.
Частиною 2 статті 117 ЗК України передбачено, що до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.
За змістом частин 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Положеннями пункту 2 частини 1 статті 14 ВК України встановлено, що розпорядження внутрішніми морськими водами (до яких належить Аджалицький лиман), територіальним морем та акваторією морських портів належить виключно до відання Кабінету Міністрів України.
Отже, відповідно до наведених норм матеріального права управління та контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів, у тому числі розпорядження водними об`єктами загальнодержавного значення належить до відання Кабінету Міністрів України.
Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 915/1134/16, від 22.09.2021 у справі № 910/11648/19, від 17.05.2023 у справі №916/978/22.
Поряд з цим, колегія суддів апеляційного господарського суду бере до уваги, що відповідно до частини 2 статті 13 Закону України "Про морські порти України" до повноважень Кабінету Міністрів України щодо портової діяльності належать: забезпечення провадження державної політики у сфері портової діяльності, спрямування та координація діяльності міністерств та інших центральних органів виконавчої влади; відведення акваторії та визначення меж територій морських портів; визначення морських портів, відкритих для заходу іноземних суден; затвердження Стратегії розвитку морських портів України; інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законодавчими актами.
Згідно з частинами 1-3 статті 8 Закону України "Про морські порти України" визначено, що межами морського порту є межі його території та акваторії; межі території морського порту визначаються і змінюються Кабінетом Міністрів України, виходячи з положень Земельного кодексу України; межі акваторій морських портів визначаються і змінюються Кабінетом Міністрів України без порушення меж акваторій суміжних морських рибних портів та річкових портів; відведення акваторії морського порту (надання в користування) адміністрації морських портів України здійснюється на підставі рішення Кабінету Міністрів України відповідно до закону.
Як убачається з матеріалів справи, постановою Кабінету Міністрів України №1073 від 30.08.2007 "Про надання акваторії у користування державному підприємству "Морський торговельний порт "Южний" надано у користування державному підприємству "Морський торговельний порт "Южний" акваторію в межах згідно з додатком за умови недопущення в подальшому передачі акваторії або її частини іншим суб`єктам господарювання (пункт 1).
Пунктом 2 зазначеної постанови державному підприємству "Морський торговельний порт "Южний" доручено забезпечити безпеку мореплавства в межах акваторії, визначених у додатку.
Отже, саме у додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2007 №1073 було визначено межі акваторії порту, що надавалася у користування ДП "Морський торговельний порт "Южний". Так у додатку зазначено, що акваторія порту (у системі координат WGS-84), зокрема, включає акваторію Аджалицького лиману. 
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.10.2009 № 1356-р "Про надання державному підприємству "Морський торговельний порт "Южний" у постійне користування земельної ділянки" відповідно до статей 13, 69, 92 ЗК України, статті 14 ВК України, статей 73-75 Кодексу торговельного мореплавства було надано державному підприємству "Морський торговельний порт "Южний" у постійне користування земельну ділянку, розташовану в межах наданої йому акваторії Аджалицького лиману. 
Крім того, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 за №133-р та наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 за №163 здійснено реорганізацію державних підприємств морського транспорту та утворено Державне підприємство "Адміністрацію морських портів України".
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про деякі питання акваторії морських портів" від 03.06.2013 №406 надано ДП "Адміністрація морських портів України" у користування акваторії морських портів, межі яких визначені Кабінетом Міністрів України, за умови недопущення передачі їх або їх частин іншим суб`єктам господарювання.
Також постановою Кабінету Міністрів України "Про деякі питання акваторії морських портів" від 03.06.2013 №406 внесено зміни, зокрема, до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2007 №1073, а саме: слова "Державному підприємству "Морський торговельний порт "Южний" замінено словами "Державному підприємству "Адміністрація морських портів України". 
Таким чином, акваторії морських портів, межі яких визначені Кабінетом Міністрів України та земельні ділянки, що розташовані в їх межах, є державною власністю та перебувають у користуванні ДП "Адміністрація морських портів України".
Зазначене стосується і акваторії Аджалицького лиману, який належить до водних об`єктів загальнодержавного значення, входить до меж акваторії морського порту "Южний" (нині - морський порт "Південний").
Оскільки матеріалами справи підтверджується, що земельна ділянка із кадастровим номером 512275540:01:002:0109 площею 11,7394 га розташована в межах акваторії Аджалицького лиману, то, відповідно, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає доведеними скаржником обставини про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, є донною поверхнею Аджалицького лиману, який входить до меж морського порту "Південний" і була передана у постійне користування ДП "АМПУ", а отже за будь-яких умов не могла бути передана у користування іншим суб`єктам за відсутності волі належного розпорядника - Кабінету Міністрів України. 
Згідно з вимогами частини 5 статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. 
Матеріали справи не містять доказів щодо наявності відповідних рішень компетентних органів щодо припинення права постійного користування ДП "АМПУ" земельною ділянкою, розташованою в межах наданої йому акваторії Аджалицького лиману, та вилучення її з користування останнього.
Відсутність таких рішень підтверджується також листом ДП "АМПУ" від 17.07.2024 за №2213/10-0101вих, відповідно до якого право постійного користування ДП "АМПУ" на частину акваторії морського порту "Південний", за рахунок якої сформовано земельну ділянку з кадастровим номером 5122755400:01:002:0109, уповноваженим органом не припинялось.
За приписами пункту 2 частини 1 статті 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.
Статтею 17 ЗК України встановлено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, в тому числі, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною 5 статті 122 ЗК України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Зокрема частиною 8 статті 122 ЗК України передбачено, що Кабінет Міністрів України передає земельні із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки територіального моря.
Із встановлених у даній справі обставин убачається, що приймаючи Розпорядження № 31/а-2014 від 17.01.2014, яким затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ "ТД "Хлібна гавань" та надано останньому у довгострокову оренду на 49 років спірну земельну ділянку із земель водного фонду, що перебувають у запасі, для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Нобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області (за межами населених пунктів), Одеська ОДА порушила норми земельного та водного законодавства, перевищила надані законом повноваження, розпорядившись земельною ділянкою, яка є складовою частиною водного об`єкта загальнодержавного значення, в межах акваторії морського порту "Південний", повноваження щодо розпорядження якою належить Кабінету Міністрів України.
При цьому колегія суддів апеляційного господарського суду вважає помилковими висновки суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні про те, що відсутність доказів реєстрації за ДП "АМПУ" права постійного користування земельною ділянкою, яка розташована в межах акваторії Аджалицького лиману, виключає наявність такого права користування у третьої особи станом на дату прийняття відповідачем 1 Розпорядження №31/а-2014 від 17.01.2014, з огляду на таке. 
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З наведеного слідує, що державна реєстрація прав не є підставою набуття прав, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права, що унеможливлює ототожнення факту набуття права з фактом його державної реєстрації.
Тобто, державна реєстрація є лише формою підтвердження та оприлюднення прав, а не джерелом його виникнення, отже особа може бути постійним землекористувачем майна на підставі юридичних фактів незалежно від того, чи здійснено їх державну реєстрацію.
Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою виникає не з моменту державної реєстрації такого права, а з моменту виникнення підстав (титулу), у даних спірних правовідносинах - прийняття розпорядчого акта уповноваженого органу, а саме розпорядження Кабінету Міністрів України. 
Відповідно до приписів частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Згідно з пунктом "г" частини 3 статті 152 ЗК України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. 
Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з доводами прокурора щодо невідповідності вимогам чинного законодавства прийнятого відповідачем 1 Розпорядження №31/А-2014 від 17.01.2024 та наявності підстав для визнання його незаконним та скасуванню. 
Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що оспорюваний у даній справі Договір оренди від 21.01.2014 укладено між відповідачами 1 та 2 саме на підставі Розпорядження Одеської ОДА №31/А-2014 від 17.01.2014, яке прийнято відповідачем 1 з порушенням вимог земельного та водного законодавства, з перевищенням останнім повноважень, оскільки належним розпорядником спірної земельної ділянки є Кабінет Міністрів України. 
На підставі вказаного Договору оренди від 21.01.2014 державним реєстратором Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області Голубенко А.В. 30.01.2014 зареєстровано за ТОВ "ТД "Хлібна гавань" право оренди на земельну ділянку кадастровий номер 5122755400:01:002:0109 (номер запису про інше речове право в Реєстрі 4501464, індексний номер рішення про державну реєстрацію 10484533 від 30.01.2014). 
Відповідно до статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угод недійсними.
Стаття 203 ЦК України закріплює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою недійсності правочину (стаття 215 ЦК України).
Зі змісту статей 203, 215 ЦК України випливає, що недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів, зокрема, дефектів (незаконності) змісту, форми, суб`єктного складу, волевиявлення тощо.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторін і яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Оспорювати правочин можуть не лише сторони, а і заінтересована особа, яка не була його стороною, проте її власний інтерес полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.
Таким чином, оскільки при укладенні спірного Договору оренди земельної ділянки наведені вище вимоги ЗК України, ВК України, Закону України "Про морські порти України" не дотримані, розпорядження про передачу в оренду земельної ділянки є незаконним, тому наявні визначені статтями 203, 215 ЦК України правові підстави для визнання укладеного на підставі такого розпорядження Договору оренди недійсним.
Оскільки колегією суддів апеляційного встановлено, що Договір оренди від 21.01.2014, який укладено на підставі та на виконання Розпорядження №31/А-2014 між Одеською ОДА та ТОВ "ТД "Хлібна гавань", суперечить актам законодавства, зокрема і в частині відсутності повноважень у Одеської ОДА на передачу спірної земельної ділянки в оренду, отже вказаний Договір оренди підлягає визнанню недійсним. 
Як встановлено судом апеляційної інстанції, земельна ділянка із кадастровим номером 512275540:01:002:0109 площею 11,7394 га є частиною (дном) водного об`єкта загальнодержавного значення та об`єкта стратегічної портової інфраструктури - акваторії Аджалицького лиману, яка є невід`ємною частиною морського порту "Південний".
Отже, спірна земельна ділянка не може належати на праві власності територіальним громадам, тобто перебувати у комунальній власності.
Між тим, як убачається з матеріалів справи, 30.08.2021 державним реєстратором виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області Дорофєєвою А.А. здійснено реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за Южненською міською радою Одеського району Одеської області на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 60163350 від 03.09.2021(номер відомостей про речове право: 43776600; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 281958151227).
Підставою для державної реєстрації права комунальної власності на зазначену земельну ділянку, як свідчать відомості Інформаційної довідки №385724139 від 05.07.2024, слугували Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" та витяг з Державного земельного кадастру від 26.07.2021 №НВ-0007242192021. 
Колегія суддів апеляційного господарського суду, досліджуючи питання щодо законності /незаконності проведення державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку, зважає на таке.
Пунктом "а" частини 5 статті 83 ЗК України (тут і далі - у редакції, чинній на момент проведення спірної державної реєстрації) територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі передачі їм земель державної власності.
При цьому приписами частини 1 статті 117 ЗК України унормовано, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.
На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.
Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.
У матеріалах справи відсутнє відповідне рішення про передачу у комунальну власність земельної ділянки з кадастровим номером 512275540:01:002:0109 площею 11,7394 га, а сторонами не доведено, що органами виконавчої влади у відповідності до вимог пункту "а" частини 5 статті 83 та частини 1 статті 117 ЗК України приймалось таке рішення.
Зазначене також підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав (Інформаційна довідка №385724139 від 05.07.2024), відповідно до яких підставою для проведення спірної державної реєстрації слугував саме Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин", а не відповідне рішення органу виконавчої влади про передачу земельної ділянки у комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки.
Дійсно, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28.04.2021 за №1423-ІХ, на підставі якого зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку за відповідачем 2, доповнено, зокрема, пунктом "в" частину 2 статті 83 ЗК України, відповідно до якої у комунальній власності перебувають землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
Водночас, пунктом 58 зазначеного Закону розділ Х "Перехідні положення" ЗК України доповнено пунктом 24, відповідно до підпункту "а" якого передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом (з 27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук).
З огляду на встановлені у даній справі обставини щодо перебування спірної земельної ділянки у державній власності як частини об`єкту водного фонду загальнодержавного значення - Аджалицького лиману та акваторії морського порту "Південний", остання не перейшла та не могла перейти з державної у комунальну власність в силу Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин", як на то посилаються відповідачі у своїх доводах.
Крім того, колегією суддів апеляційного господарського суду, зважаючи на встановлені у даній справі обставини, також відхиляються як безпідставні доводи відповідачів про те, що спірна земельна ділянка, яка відноситься до земель водного фонду, в силу приписів ЗК України та ВК України може перебувати у комунальній власності, оскільки Аджалицький лиман відноситься до водних об`єктів загальнодержавного значення, який не може перебувати у комунальній або приватній власності, окрім того морський порт "Південний" в силу приписів чинного законодавства України відноситься до стратегічних підприємств держави, а акваторія морського порту надана йому у користування власником водного об`єкту.
Статтею 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.
За приписами статті 5 вказаного Закону передбачена реєстрація у Державному реєстрі прав речових прав та їх обтяжень на земельні ділянки.
Відповідно до частини 4 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству та поданим документам. 
Згідно з пунктом 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (у редакції, чинній на момент проведення спірної державної державної реєстрації), державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком. 
Зважаючи на викладені норми з урахуванням положень пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав виконує важливу функцію інформування третіх осіб про права та обтяження на майно. Хоча державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі N 48/340 (провадження N 12-14звг19, пункт 6.30), від 12 березня 2019 року у справі N 911/3594/17 (провадження N 12-234гс18, пункт 4.17), від 19 січня 2021 року у справі N 916/1415/19 (провадження N 12-80гс20, пункт 6.13)).
Отже, загальна спрямованість Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" полягає у забезпеченні достовірності та несуперечливості відомостей Державного реєстру прав.
Механізм реалізації цього фундаментального підходу закріплений, зокрема, у пункті 5 частини 1 статті 24 вказаного Закону, яким встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Отже, інші положення цього Закону повинні застосовуватись у сукупності з нормою цього пункту.
Як встановлено судом апеляційної інстанції та не заперечується учасниками справи, щодо спірної земельної ділянки зареєстровано право комунальної власності за територіальною громадою в особі Южненської міської ради та інше речове право - право оренди за ТОВ "ТД "Хлібна гавань", що суперечить нормам чинного земельного та водного законодавства.
Таким чином, заявлені прокурором вимоги про скасування державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку за Южненською міською радою та права оренди на цю земельну ділянку за ТОВ "ТД "Хлібна гавань", спрямовані на спростування презумпції права комунальної власності та зареєстрованого права оренди на спірну земельну ділянку.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що державна реєстрація права комунальної власності Южненської міської ради та права оренди ТОВ "ТД "Хлібна гавань" на земельну ділянку з кадастровим номером 5122755400:01:002:0109 площею 11,7394 га є такою, що порушує чинні норми законодавства, а тому є незаконною та відповідно підлягає скасування в судовому порядку. 
Щодо доводів скаржника про необґрунтованість висновку суду першої інстанції про обрання прокурором неефективного способу захисту порушених прав та інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України щодо спірної земельної ділянки, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке. 
Відповідно до частини 1 статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 2 статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частини 3 вказаної статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. 
Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неприпустимим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.05.2018 у справі №469/1203/15-ц, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц).
Також, у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №910/13356/17 суд виклав висновок про те, що способом захисту в негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій).
Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням Земельного та Водного кодексів України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави. У такому разі власник майна може звернутись до суду з негаторним позовом про зобов`язання повернути земельну ділянку, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10131/14-ц, від 22.05.2018 у справі №469/120З/15-ц, від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц).
Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.
Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної.
При цьому поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.
У постанові від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (за позовом прокурора про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки з незаконного володіння) Велика Палата Верховного Суду виклала таку правову позицію:
"74. Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (пункт 71); від 4 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц (пункт 96); від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (пункт 81); від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 97); від 7 квітня 2020 року у справі №372/1684/14-ц (пункт 46)).
75. Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (абзац п`ятий пункту 143), від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 99), від 7 квітня 2020 року у справі №372/1684/14-ц (пункт 40)).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (постанова від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 99), від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)).
76. Ураховуючи наведене, суди, встановивши, що земельна ділянка належить до земель водного фонду, не мали застосовувати до спірних правовідносин приписи ЦК України про витребування майна з чужого незаконного володіння замість приписів статті 391 цього Кодексу та частини другої статті 152 3К України, а тому мали відмовити у задоволенні вимог, які не спрямовані на усунення перешкод у користування та розпорядженні цією ділянкою".
Позовні вимоги прокурора у даній справі про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди, скасування державної реєстрації прав та зобов`язання повернути земельну ділянку є елементами єдиного юридичного механізму захисту, спрямованого на досягнення реального результату у вигляді усунення законному власнику (титульному володільцу) усіх перешкод щодо належного користування та розпорядження спірною земельною ділянкою.
Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновки суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні як стосовно необґрунтованості доводів прокурора, так і обрання ним неефективного способу захисту прав та інтересів держави, а отже неможливості звернення з негаторними позовними вимогами у даній справі, суперечать змісту спірних правовідносин, а обраний прокурором спосіб захисту порушеного права держави в особі Кабінету Міністрів України є належним та ефективним і кореспондується з нормами матеріального права та відповідає судовій практиці, сформованій у подібних правовідносинах. 
Щодо дотримання/ недотримання принципів правомірного втручання в право мирного володіння відповідачем 3 спірною земельною ділянкою, на що ним наголошено у відзиві на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції зазначає таке. 
Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є втручання держави у право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи власності на майно.
Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак, і "майном". До таких активів може відноситися право оренди (рішення ЄСПЛ у справі "Ятрідіс проти Греції" від 25.03.1999, заява № 311107/96); у справі "Меллахер та Інші проти Австрії" (1989 року), ЄСПЛ вказав, що право на укладення договору оренди є частиною права власності (право володіння та користування), і тому дане право є одним із аспектів права власності.
У практиці Європейського суду з прав людини (зокрема, у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", "Вєренцов проти України", "Щокін проти України", "Сєрков проти України", "Колишній король Греції та інші проти Греції", "Булвес АД проти Болгарії", "Трегубенко проти України") напрацьовані три критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме: втручання має бути законним, відповідати суспільним інтересам та бути пропорційним переслідуваним цілям одночасно.
Якщо хоча б одного критерію із перелічених не було додержано, то Європейський суд з прав людини констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". Одним із елементів дотримання принципу "пропорційності" при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.
У рішенні ЄСПЛ від 24.06.2003 "Стретч проти Сполученого Королівства" визначено, що майном у статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.
У рішенні ЄСПЛ у справі "Пайн Велі Девелопмент Лтд та інші проти Ірландії" від 23.10.1991 ЄСПЛ зазначив, що статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.
Так, за змістом рішення ЄСПЛ у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Оскільки, як відповідачу 1 так і відповідачу 3 під час укладення спірного Договору оренди повинні були відомі і зрозумілі норми статей 13, 17, 19, 58, 59, 79, 84, 93, 122 ЗК України, статей 1, 4, 5, 14, 51, 85, 88, ВК України, статей 1, 8, 13, 18 Закону України "Про морські порти України", а відповідач 3 в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що ця ділянка фактично є дном водного об`єкту - Аджалицького лиману, яка входить до акваторії морського порту "Південний", колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що втручання в право мирного володіння спірною земельною ділянкою відповідача 3 є правомірним та обґрунтованим, а отже не порушує прав останнього.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, з приводу неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, неповного з`ясування обставин та дослідження доказів, що є підставою для скасування судового рішення, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі. 
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі статтею 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.
Відповідно до статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на встановлені та досліджені у даній справі обставини в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора на рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає задоволенню. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі №910/9162/24 слід скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. 
Судові витрати.
Відповідно до вимог статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідачів. 
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
П О С Т А Н О В И В:
1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Київської міської прокуратури задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі №910/9162/24 скасувати. 
3. Прийняти нове, яким позов задовольнити.
4. Усунути перешкоди власнику - державі в особі Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні акваторією морського порту Південний та земельною ділянкою під нею шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження Одеської обласної державної адміністрації (код ЄДРПОУ:00022585) від 17.01.2014 №31/А2014 "Про надання земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ХЛІБНА ГАВАНЬ" у довгострокову оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населених пунктів)".
5. Усунути перешкоди власнику - державі в особі Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні акваторією морського порту Південний та земельною ділянкою під нею шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 21.01.2014, укладеного між Одеською обласною державною адміністрацією (код ЄДРПОУ: 00022585) та товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ХЛІБНА ГАВАНЬ» (код ЄДРПОУ: 30495209) щодо передачі в оренду земельної ділянки площею 11,7394 га, кадастровий номер 5122755400:01:002:0109 (номер запису про речове право: 43776600 від 30.08.2021). 
6. Усунути перешкоди власнику - державі в особі Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні акваторією морського порту Південний та земельною ділянкою під нею шляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності Южненської міської ради Одеського району Одеської області (код ЄДРПОУ:21018103) на земельну ділянку із кадастровим номером 5122755400:01:002:0109 площею 11,7394 га (ПНОНМ: 281958151227; номер запису про речове право: 43776600 від 30.08.2021).
7. Усунути перешкоди власнику - державі в особі Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні акваторією морського порту Південний разом із земельною ділянкою під нею шляхом скасування державної реєстрації права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ХЛІБНА ГАВАНЬ» (код ЄДРПОУ: 30495209) щодо земельної ділянки із кадастровим 5122755400:01:002:0109 площею 11,7394 га(РНОНМ: 281958151227: номер запису про інше речове право: 4501464).
8. Усунути перешкоди власнику - державі в особі Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ХЛІБНА ГАВАНЬ" (код ЄДРПОУ: 30495209) повернути державі в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку із кадастровим номером 5122755400:01:002:0109 площею 11,7394 га (ПНОНМ: 281958151227).
9. Усунути перешкоди власнику - державі в особі Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов`язання Южненської міської ради Одеського району Одеської облассті (код ЄДРПОУ:21018103) повернути державі в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку із кадастровим номером 5122755400:01:002:0109 площею 11,7394 га (РНОНМ:281958151227).
10. Стягнути з Одеської обласної (військової) державної адміністрації (65032, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 4, ідентифікаційний код: 00022585) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, код ЄДРПОУ 03528552) 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 9 084 (дев`ять тисяч вісімдесят чотири) грн 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
11. Стягнути з Южненської міської ради Одеського району Одеської області (65481, Одеська обл., м. Южне, пр.-т Григорівського Десанту, 18, код ЄДРПОУ:21018103) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, код ЄДРПОУ 03528552) 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 9 084 (дев`ять тисяч вісімдесят чотири) грн 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
12. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хлібна Гавань" (65014, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 11, каб 321, код ЄДРПОУ: 30495209) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, код ЄДРПОУ 03528552) 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 9 084 (дев`ять тисяч вісімдесят чотири) грн 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
13. Доручити Господарському суду міста Києва у порядку ст. 327 Господарського процесуального кодексу України видати відповідні накази.
14. Справу №910/9162/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з відпусткою судді Коробенка Г.П. з 15.12.2025 по 22.12.2025 та з 29.12.2025 по 11.01.2026, відпуcткою судді Кравчука Г.А. з 29.12.2025 по 11.01.2026, повний текст постанови складено 16.01.2025.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук 

Судді О.М. Сибіга

Г.П. Коробенко