ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1631/1391/12  Номер провадження 22-ц/814/398/26	Головуючий у 1-й інстанції Рябченко В. В.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Бутенко С.Б., Дряниці Ю.В.,
за участю секретаря: Дороженка Р.Г.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Гайтоти Ірини Миколаївни на ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 30 червня 2025 року по справі за скаргою представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Гайтоти Ірини Миколаївни на рішення, дії та бездіяльність Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2025 року представник скаржника ОСОБА_1 – адвокат Гайтота І.М. звернулася до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 
Вказувала, що на адресу скаржника ОСОБА_1 14.05.2025 надійшла постанова про арешт майна боржника від 06.05.2025 у рамках виконавчого провадження №50458975, згідно якої було проведено опис та арешт належної йому земельної ділянки площею 2,00 га кадастровий номер 1221884000:02:001:0528 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
Скаржник вважає, що арешт земельної ділянки був проведений з порушенням діючого законодавства враховуючи, що його як боржника про це ніхто не повідомляв, розмір заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні не з`ясовувався, оскільки державним виконавцем не був встановлений реальний залишок такої заборгованості. 
Враховуючи наведене, представник скаржника просила суд визнати неправомірними дії державного виконавця Криворізького ВДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо винесення постанови опису та арешту майна боржника від 25.04.2025 та скасувати постанову.
Визнати неправомірними дії державного виконавця Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в частині доручення Криворізькому ВДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) провести опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 .
Одночасно просила поновити строк звернення до суду з вказаною скаргою, посилаючись на поважні причини пропуску строку, оскільки про винесену державним виконавцем Криворізького ВДВС постанову про опис та арешт належної йому земельної ділянки ОСОБА_1 дізнався лише 14.05.2025, коли отримав постанову на пошті. 

Ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 30 червня 2025 року у задоволенні скарги представника скаржника ОСОБА_1 – адвоката Гайтоти І.М. відмовлено.
Відмовляючи в задоволені скарги, суд першої інстанції дійшов висновку про її необґрунтованість. 

Не погодившись з даною ухвалою суду, представник скаржника ОСОБА_1 – адвоката Гайтота І.М. оскаржила її в апеляційному порядку, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати ухвалу суду та постановити нове рішення про її задоволення. 
Зазначала, що судом першої інстанції не враховано, що у ОСОБА_1 наявний офіційний дохід у виді пенсійних виплат та з лютого 2017 року по лютий 2025 року проводяться відрахування аліментів на дітей, на підставі заяви останнього про добровільну оплату аліментів на утримання дітей, що виключає застосування такого заходу як опис та арешт майна боржника. 
Вказує, що зазначені обставини не були враховані судом та свідчать про неправомірність дій державного виконавця в частині накладення арешту на належну її довірителю земельну ділянку. 
У відзиві на апеляційну скаргу Полтавський ВДВС просить залишити без змін ухвалу суду, яка постановлена з дотриманням вимог закону та ґрунтується на зібраних по справі доказах, та відмовити в задоволенні апеляційної скарги. 

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Полтавському ВДВС у Полтавському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, знаходиться виконавче провадження № 50458975 по виконанню виконавчого листа № 1631/1391/12, виданого 04 січня 2013 року Шишацьким районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 20.11.2012 року і до досягнення повноліття.
Як слідує з приєднаних до справи матеріалів виконавчого провадження, боржником ОСОБА_1 , який достовірно був обізнаний про відкрите виконавче провадження, не надавались державному виконавцю дані про місце роботи та інформацію про наявні в нього доходи. 
У зв`язку з чим твердження представника суб`єкта оскарження про те, що останній всупереч вимогам п. 4 ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» жодного разу не подавав свою декларацію про дохід та належне йому майно – заслуговує на увагу та ґрунтується на зібраних по справі доказах. 
Зазначене стало підставою для обрахування державним виконавцем розміру заборгованості по сплаті аліментів, виходячи з розрахунку про середню заробітну плату працівника по Полтавському району Полтавської області, що відповідає вимогам ст. 71 вищевказаного Закону України. 
Таким чином, враховуючи, що у виконавця були відсутні відомості про сплату аліментів, останнім правомірно нараховувалась заборгованість, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, розмір якої станом на 22.08.2024 склав 188736,45 грн. 
Крім того, на підставі відповідей Державної податкової служби України на запити державного виконавця про джерела та/або суми доходів боржника та враховуючи наданого скаржником листа ГУ ПФУ в Полтавській області №215-21647/м-02/8-1600/25 від 03.01.2025, було здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за весь період стягнення. 
Станом на 01.04.2025 заборгованість зі сплати аліментів складала 245566,83 грн., а станом на 01.06.2025 заборгованість зі сплати аліментів складає 220013,50 грн.
Обрахований державним виконавцем зазначений розмір заборгованості по аліментам боржником в передбаченому законом порядку не оскаржувався та правомірно був прийнятий судом до уваги. 
В межах виконавчого провадження виконавцем вживались дії по примусовому виконанню судового рішення з огляду на існуючу заборгованість боржника по аліментам, зокрема станом на 01.06.2025 з останнього примусово стягнуто 30255,12 грн., з яких 15562,25 грн. - примусово стягнуто з рахунків скаржника та 14692,87 грн. з пенсійних виплат на підставі винесеної державним виконавцем 19.02.2025 постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
В межах виконавчого провадження, 07.04.2025 державним виконавцем винесено постанову про доручення проведення виконавчих дій, згідно до якої Криворізькому ВДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) доручено провести опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 , а саме: земельної ділянки, кадастровий номер 1221884000:02:001:0528, площа 2,00 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с/рада Лозуватська. 
До відділу 05.05.2025 за вх.№3784 надійшов лист від 25.04.2025 №54730 разом із постановою опису та арешту майна (коштів) боржника від 25.04.2025 та фотографічними матеріалами земельної ділянки. 
Скаржнику – ОСОБА_1 06.05.2025 направлено рекомендований лист за вих. №23177 разом з постановою опису та арешту майна (коштів) боржника від 25.04.2025 (трек номер 3602300030824).
Заперечуючи викладені в скарзі обставини, представником виконавчої служби зверталась увага на порушення скаржником процесуальних строків оскарження, визначених положеннями ст. ст. 447, 449 ЦПК України. 
На підтвердження своїх заперечень представником Полтавського ВДВС були надані матеріали виконавчого провадження, з яких вбачається, що вищевказана постанова була направлена боржнику ОСОБА_1 , 06.05.2025 рекомендованим листом за вихідним №23177 (трек номер 3602300030824) та фактично отримана ним 09.05.2025. 
Між тим, при розгляд скарги суд першої інстанції прийняв до уваги твердження скаржника про те, що останній дізнався про порушення свого права тільки 14.05.2025 шляхом отримання листа вих. №23177 від 06.05.2025 разом з постановою опису та арешту майна (коштів) боржника від 25.04.2025, і фактично не обговорюючи питання пропуску строків для оскарження дій державного виконавця та причин такого пропуску, дійшов висновку про необґрунтованість скарги, оскільки державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону. 
Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки з`ясування обставин дотримання процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії виконавця має першочергове значення, позаяк правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного/приватного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Частиною 2 ст. 449 ЦПК України визначено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України, ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.
Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №143/950/19 (провадження №61-21057св19), від 28 грудня 2020 року у справі №501/3532/18 (провадження № 61-14723св19), від 03 лютого 2021 року у справі №2-1441/10 (провадження №61-17257св20).
У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19 вказано, що «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься переліку таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

При зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця, саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.
Із матеріалів справи вбачається, що зі скаргою на дії державного виконавця Мурашкін І.Б. звернувся до суду 27.05.2025.
Предметом оскарження є дії державного виконавця з винесення 25.04.2025 постанови про опис та арешт майна боржника у вигляді належної йому земельної ділянки, площею 2,00 га, з кадастровим номером 1221884000:02:001:0528 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та дії державного виконавця Полтавського ВДВС в частині доручення Криворізькому ВДВС проведення опису та арешту належного боржнику нерухомого майна у вигляді земельної ділянки, які за своїм змістом не є самостійними та пов`язані з основним предметом оскарження - постановою про опис та арешт майна боржника. 
Строк звернення до суду є процесуальним строком, і правовим наслідком пропуску такого строку відповідно до вимог статей 126, 449 ЦПК України, є залишення скарги без розгляду і заборона вирішувати скаргу по суті.
Разом з цим, матеріалами справи доводиться той факт, що боржником особисто було отримано оскаржувану постанову рекомендованим листом саме 09.05.2025, про що свідчать як матеріали виконавчого провадження, так і результати перевірки на офіційному сайті АТ «Укрпошта» трек номеру 3602300030824. 
Зазначені обставини повістю спростовують твердження скаржника про отримання ним постанови про опис та арешт майна лише 14.05.2025, яке являється голослівним та не підтверджується жодним доказом по справі. 
Таким чином, саме з дати фактичного отримання боржником оскаржуваної постанови необхідно обрахувати встановлений ст. 449 ЦПК України десятиденний строк, який в даному випадку закінчувався 19 травня 2025 року, тоді як саму скаргу було подано 27.05.2025 р. 
Заявляючи вимогу про визнання поважними причини пропуску процесуального строку, сторона скаржника посилалась на те, що останнім 14.05.2025 було отримано лист з постановою про опис та арешт майна, після чого він звернувся за правовою консультацією, де 19.05.2025 видано доручення про надання безоплатної правової допомоги, а вже 27.05.2025 поштовим зв`язком була подана до суду скарга. 
Тобто, скаржник обраховує початок перебігу процесуального строку з 14.05.2025, стверджуючи про отримання ним оскаржуваної постанови саме в цей день, що суперечить матеріалам справи, з яких чітко вбачається особисте отримання ОСОБА_1 постанови державного виконавця 09.05.2025. 
Враховуючи, що скаржником не наведено причин, які б могли бути прийняті судом до уваги як поважні причини пропуску процесуального строку для подання скарги на дії державного виконавця, подана ним скарга підлягає залишенню без розгляду.
Оскільки судом першої інстанції невірно були встановлені фактичні обставин по справі та помилково прийнято до уваги дату отримання оскаржуваної постанови 14.05.2025, в ході розгляду справи залишилось не вирішеним питання про заявлене скаржником клопотання про поновлення строку оскарження дій державного виконавця та визнання причин такого пропуску поважними, що має першочергове значення по справі, ухвалене рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні клопотання про визнання поважними причин пропуску строку на оскарження дій державного виконавця та про відмову в поновленні такого процесуального строку, у зв`язку з чим подана представником ОСОБА_1 скарга підлягає залишенню без розгляду. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Гайтоти Ірини Миколаївни – задовольнити частково.
Ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 30 червня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Гайтоти Ірини Миколаївни про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії та бездіяльність державних виконавців відмовити.
Скаргу представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Гайтоти Ірини Миколаївни на рішення, дії та бездіяльність Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 30 січня 2026 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко Ю.В. Дряниця