ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 січня 2026 року справа №200/8425/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В. , Компанієць І.Д. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 р. у справі № 200/8425/24 (головуючий І інстанції Дмитрієв В.С.) за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі – позивач, ГУПФУ) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" (надалі – відповідач, ТОВ «ЦЗФ «Селидівська»), в якому просило: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Центральна збагачувальна фабрика “Селидівська” на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах по Списку №2 за період липень 2024 - серпень 2024 у сумі 370 927,27 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року задоволено позовні вимоги, а саме суд: 
Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю “Центральна збагачувальна фабрика “Селидівська” (місцезнаходження: вул. Миру 34, м. Селидове,Донецька область, код ЄДРПОУ 31714629) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, б. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, код ЄДРПОУ 13486010) заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за Списком №2, за період липень 2024 - серпень 2024 у сумі 370 927,27 грн.
Відповідач, не погодившись з таким рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову. 
В обґрунтування скарги зазначено, що відповідно до п.6.4 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженого Постанова правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 № 21-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за № 64/8663 (далі - Інструкція №21-1), розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.
Позивач всупереч діючому законодавству зробив щомісячні розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.
Позивач не дотримався приписів Інструкції та визначив суми відшкодування на підставі місячних розрахунків, як то розрахунки на кожен місяць, що є виключною ініціативою територіальних управлінь Пенсійного фонду України та жодним нормативним актом не визначено, а відтак не може визнаватися законними.
Отже, ГУ ПФУ сформував свої позовні вимоги саме на підставі місячних розрахунків, а не річного, як це передбачає Інструкція №21-1, а тому сплата фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій на підставі місячного розрахунку є неприпустимою.
Скаржник наголошує, що єдиною підставою для стягнення заборгованості на виплату та доставку пільгових пенсій є річний розрахунок, який передбачений Інструкцією № 21-1, направлення іншого документу ніж річний розрахунок є виключною ініціативою територіальних органів Пенсійного фонду України, а відтак не може визнаватися законною.
У разі стягнення суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій в судовому порядку слід врахувати, що розрахунок на виплату та доставку пільгових пенсій не є належним доказом понесення органами Пенсійного фонду України витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, оскільки він не є розрахунковим документом, що підтверджує факт сплати органом Пенсійного фонду України пільгових пенсій та витрат на їх доставку, а тому кожна сума повинна має бути обґрунтована та підтверджена первинними документами.
Крім того, розрахунки, які складені позивачем за період липень 2024 - серпень 2024 у сумі 370 927,27 грн відповідачем не отримувались, оскільки з 02 липня 2024 року підприємство припинило свою діяльність за форс-мажорними обставинами у зв`язку з практично повним знищенням виробничих потужностей, масовим звільненням працівників впродовж липня 2024 року та небезпекою у Селидівської територіальній громаді, пов`язаною з постійними ворожими обстрілами з важкого озброєння та фактичною окупацією. 
Скаржник у підтвердження надає Сертифікат ТПП України № 3100-24-2090 від 14.11.2025р. про засвідчення форс мажорних обставин (обставини непереборної сили): військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану; місцезнаходження ТОВ "ЦЕНТРАЛЬНА ЗБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА "СЕЛИДІВСЬКА" з 02.07.2024р. та листа Донецької обласної державної адміністрації № 12/0/357-25 від 13.01.2025р.
Від позивача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.
В обґрунтування зазначено, зокрема, що підприємство зобов`язане відшкодовувати фактичні витрати на виплату і доставку пільгових пенсій.
Згідно розрахунків, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в період липень 2024 - серпень 2024 року здійснювало доставку та виплату пільгових пенсій за Списком № 2 працівникам ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» на суму 370927,27 грн.
Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, оформлений належним чином у відповідності до Інструкції 21-1, є єдиним документом, який підтверджує фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 820/6674/15, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).
ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» повинно відшкодувати Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області витрати за доставку та виплату пільгових пенсій за Списком № 2 за період липень 2024 — серпень 2024 в сумі 370927,27 грн.
Отримавши розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій та не оскарживши їх у встановленому законом порядку, відповідач фактично узгодив такі розрахунки.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 804/19942/14, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).
Посилання відповідача на практику Верховного суду викладену в постанові від 20.12.2018 по справі №К/9901/60929/18, у справах № 805/5045/16-а та № 805/5082/16-а не може бути прийнята судом апеляційної інстанції, оскільки правовий висновок на який посилається позивач у справі, а саме, на практику Верховного суду від 10 вересня 2020 року у справі № 820/6674/15, тому суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» є юридичною особою, зареєстровано у встановленому законодавством порядку, код ЄДРПОУ 31714629, за адресою: вул. Миру 34, м. Селидове, Донецька область.
Відповідач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, та зареєстровано платником страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Колишнім працівникам відповідача (за списком: 35 особам), зазначеним в розрахунках та реєстрі, наявних в матеріалах справи, призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно п. “б” “-з” ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що підтверджується матеріалами справи.
Протягом спірного періоду органи Пенсійного фонду України складали розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсії на пільгових умовах, призначеної колишнім працівникам відповідача, відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” згідно з п. “б” “-з ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” на загальну суму 370 927,27 грн.
На поштову адресу відповідача було направлено для відшкодування розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, що підлягають відшкодуванню за Списком № 2, по працівникам відповідача.
Згідно з доданою до позовної заяви карткою особового рахунку по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій по списку № 2 відповідач має заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій по списку № 2 за період з липня 2024 року по серпень 2024 року у сумі 370 927,27 грн, станом на листопад 2024 року – 849734,97 грн.
Вказана заборгованість відповідачем не сплачена.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України “Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування” від 26.06.1997 №400/97-ВР платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.
Відповідно до абзацу 4 пункту 1 статті 2 Закон України “Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування” для платників збору, визначених пунктами 1 і 2 частини першої статті 1 цього Закону, крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України , об`єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених до дня набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” відповідно до пунктів “б” - “з” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” та призначених після дня набрання чинності зазначеним Законом відповідно до пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у період до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Відповідно до пп.1, 9, 10 п.4 Положення «Про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 р. №28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015р. за №41/26486, встановлено, що управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує додержання підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності та громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, вимог актів законодавства про пенсійне забезпечення; .забезпечує своєчасну та у повному обсязі виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання, здійснює страхові виплати та надає соціальні послуги відповідно до закону та інші виплати, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством; здійснює стягнення у передбаченому законодавством порядку своєчасно не нарахованих та/або не сплачених сум страхових внесків, надміру сплачених страхових коштів та інших платежів і виплат.
Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII) визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також врегульовано порядок внесення підприємствами та організаціями плати до Пенсійного фонду, що покривала витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» – «з» цієї статті.
Відповідно до пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закону № 1058-IV), у редакції на час звернення з позовом, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та частин другої і третьої статті 114 цього Закону до досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 цього Закону, здійснюється у такому порядку:
підприємства та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та частини другої статті 114 цього Закону, - до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком;
за рахунок коштів Державного бюджету України пенсії, призначені особам відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (стосовно осіб, які на дату відшкодування віднесені до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, статті 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пунктів 2-8 частини другої статті 114 цього Закону (стосовно осіб, які працювали у сільськогосподарських товаровиробників, які на дату відшкодування віднесені до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) та частини третьої статті 114 цього Закону.
У разі недостатності зазначених коштів фінансування суми, якої не вистачає для повного покриття витрат на виплату та доставку таких пенсій, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок відшкодування страхувальниками витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених на пільгових умовах, визначено Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 р. за №64/8663 (надалі – Інструкція).
У пункті 1.3 Розділу І Інструкції визначено, що:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
органи Пенсійного фонду України - управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднані управління, а також головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які забезпечують виконання завдань, передбачених пунктом 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486;
роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до Закону;
страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до Закону сплачують страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Пунктом 6.1 Розділу 6 Інструкції № 21-1 визначено, що для підприємств та організацій (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України) відшкодуванню підлягають фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»:
особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України;
особам, які були зайняті на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів “б”-“з” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” та пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
За п. 6.2 Розділу 6 Інструкції № 21-1 витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, які мають стаж, що дає право на призначення цих пенсій на декількох підприємствах, покриваються цими підприємствами пропорційно стажу роботи.
При цьому стаж роботи на останньому підприємстві враховується у повному розмірі, а з попередніх місць роботи осіб він додається до стажу, необхідного для призначення пенсій на пільгових умовах.
Наприклад, громадянину для призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць необхідно мати стаж роботи 12,5 роки при загальному стажі 30 років. Фактично він має стаж роботи, що дає йому право на пільгову пенсію, 22 роки, з них на підприємствах: № 1 - 8 років (останнє місце роботи); № 2 - 2 роки (попереднє місце роботи); № 3 - 12 років. 
Для визначення частки плати враховується стаж на підприємствах: № 1 - 8 років; № 2 - 2 роки; № 3 - 2,5 року.
При визначенні частки сплати окремого підприємства стаж ураховується в місяцях (шляхом переведення років у місяці).
Витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах водолазам 1–3 груп спеціалізації робіт та іншим працівникам, зайнятим на роботах під водою, у тому числі в умовах підвищеного атмосферного тиску, віднесеним до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Кабінетом Міністрів України, покриваються підприємствами пропорційно годинам спусків під воду, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, на кожному підприємстві.
Частка відшкодування підприємством витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, яким відповідно до законодавства стаж, що дає право на призначення цих пенсій, зараховується у кратному розмірі, розраховується з урахуванням кратності стажу.
Якщо пенсія на пільгових умовах призначена із взаємним зарахуванням періодів роботи, передбачених статтями 13, 14 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», або із взаємним зарахуванням періодів роботи, передбачених частинами другою і третьою статті 114 Закону, які дали право на цю пільгову пенсію, то відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку цих пенсій здійснюється тими підприємствами, на яких цей стаж було вироблено.
Згідно із пунктом 6.3 Інструкції, у разі ліквідації або зміни власника підприємства суми зазначених витрат Пенсійному фонду вносять правонаступники.
Згідно із пунктом 6.4-6.5 Інструкції, позмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 "Прикінцевих положень" Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.
Розрахунки формуються програмними засобами Інтегрованої комплексної інформаційної системи (ІКІС) Пенсійного фонду України до 01 січня поточного року та протягом місяця з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії (підсистема «Призначення та виплата пенсій на базі електронної пенсійної справи» (ППВП ЕПС)) за даними відомостей, сформованих згідно з додатком 8. Уповноважені особи підписують розрахунки та передають їх підрозділам, відповідальним за направлення їх платникам.
Відповідно до пункту 6.7 Інструкції № 21-1 підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.
У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.
Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 "Прикінцевих положень" Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.
Відповідно до пункту 6.8 Інструкції у разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає розрахунок згідно з додатками, зазначеними у пункті 6.4 цієї глави для зазначених підприємств, у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства. Відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцезнаходженням підприємства.
У разі ліквідації підприємства без правонаступників або визнання банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства розрахунки для відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, органу Пенсійного фонду України за місцезнаходженням такого підприємства та безпосередньо підприємству не направляються.
Підприємствам та організаціям, які мають місцезнаходження на тимчасово окупованій території України, розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, визначені в пункті 6.4 цієї глави, не надсилаються.
Відомості по особах, які набули пільговий стаж на таких підприємствах, організаціях, обліковуються в органах Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії та відображаються в окремій відомості згідно з додатком 8а.
Аналіз вказаних правових норм свідчить, що відповідач за первісним позовом у цій справі є страхувальником та має обов`язок вносити до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах - до набуття права на пенсію за віком.
Підставою для відшкодування підприємством органам пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період. Відповідно, у разі невиконання обов`язку страхувальником відшкодувати вказані витрати, орган Пенсійного фонду має право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.
Так, відшкодуванню підлягають саме фактичні витрати, здійснені Пенсійним фондом із виплати та доставки пільгових пенсій.
Аналогічний висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі № 813/1375/17, від 29 вересня 2020 року у справі № 808/669/17, від 29 вересня 2020 року у справі № 820/1957/18, від 29 травня 2025 року справа №160/119/23.
У справі № 826/16544/17 Верховний Суд сформулював висновок, відповідно до якого вирішення по суті спору про стягнення заборгованості неможливе без підтвердження її розміру за заявлений період в розрізі кожного пенсіонера, розмір витрат на виплату та доставку пенсії якого складає суму стягнення. 
При цьому, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 05 січня 2021 року у справі № 640/18421/19 зазначив, що підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період.
Зміст наведеного свідчить, що фінансування пенсій, призначених на пільгових умовах здійснюється за рахунок страхувальників, а тому обов`язок підприємств – вчасно розрахуватися з Пенсійним фондом України.
Наведене узгоджується з висновками, сформульованими Верховним Судом у постанові від 31.07.2020 у справі №160/2898/19, від 16 жовтня 2024 року справа № 320/7636/21.
При цьому, колегія суддів зазначає, що аналіз вказаних вище норм дає підстави для висновку, що, відшкодування здійснюється щомісяця за фактичні витрати за конкретний місяць, заборгованість формується як сума невнесених місячних платежів.
Судами встановлено, що на підтвердження позовних вимог позивачем надані копії розрахунків сум заборгованості витрат на виплату та доставку пенсій з підтвердженнями направлення їх відповідачу, загальний розмір заборгованості відповідача.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі розрахунки є достатніми доказами на підтвердження суми боргу, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Розрахунки які не оскаржені є узгодженими та є обов`язковими для виконання. У разі оскарження та залишення їх в силі, розрахунки є узгодженими та є обов`язковими для виконання, після ухвалення відповідного судового рішення.
Викладене свідчить про обов`язок підприємств та організацій здійснювати покриття Пенсійному фонду витрат на виплату та доставку пенсій особам, які були зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1 та Списком №2.
Аналогічного правового висновку дійшов і Верховний Суд в постановах від 14 вересня 2022 р. у справі №817/1943/17, та від 26 жовтня 2022 р. у справі №812/1231/17.
У постанові від 21.02.2019 у справі №804/323/16 Верховний Суд дійшов наступного висновку: «…незгода позивача з надісланими на його адресу Розрахунками ґрунтується виключно на тому, що вони включають заборгованість за минулі роки. Позивач вважає, що у нього відсутній обов`язок здійснювати відшкодування за такими розрахунками. Однак, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що посилання позивача на порушення відповідачем п. 6.4. - 6.8. Інструкції при формуванні Розрахунків, і як наслідок відсутність у нього обов`язку здійснювати відшкодування за такими розрахунками, є недоречним, оскільки невчасне направлення розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій не звільняє підприємство від обов`язку відшкодувати зазначену заборгованість. Чинне законодавство України не встановлює такого наслідку порушення строку направлення розрахунку, як визнання його недійсним чи протиправним. Несвоєчасність направлення органами Пенсійного фонду України розрахунку, не впливає на встановлення наявності і визначення розміру сум витрат на виплату і доставку пільгових пенсій працівникам, та не звільняє позивача від обов`язку їх відшкодування.»
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 №804/18327/14.
Крім того, відповідно до висновків Верховного Суду України висловлених в постанові від 25.11.2015 у справі №803/2199/15, а також Верховного Суду у постановах від 23.01.2018 у справі №803/2625/14, від 20.03.2018 у справі №804/18891/14, від 21.06.2018 у справі №804/9020/13-а, строки звернення до суду не застосовуються до позовів про стягнення заборгованості фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, на виконання вимог Інструкції № 21-1 позивачем направлені відповідачеві розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, та які підлягають сплаті. Зазначені розрахунки містять відомості щодо кожного пенсіонера, щодо витрат на виплату та доставку пенсії які включені до розрахунків.
Матеріалами справи не підтверджені порушення Пенсійним фондом України порядку щодо складання та направлення до позивача розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за спірний період.
Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем вказані розрахунки не оскаржені.
Суд не приймає посилання апелянта на те, що розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій не є доказами, що підтверджують факт доставки та виплати пільгових пенсій працівникам відповідача, оскільки чинними вимогами законодавства не передбачено надіслання на адресу підприємства зазначених документів як додаток до розрахунків. Відповідач не наводить обґрунтувань помилковості здійсненного позивачем розрахунку. Також, як вже зазначалось, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 05 січня 2021 року у справі № 640/18421/19 зазначив, що підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період.
Також, як зазначалось розрахунки є достатніми доказами на підтвердження суми боргу, яка підлягає стягненню в судовому порядку. 
Щодо посилання скаржника на те, що з 02 липня 2024 року підприємство припинило свою діяльність за форс-мажорними обставинами у зв`язку з практично повним знищенням виробничих потужностей, масовим звільненням працівників впродовж липня 2024 року та небезпекою у Селидівської територіальній громаді, пов`язаною з постійними ворожими обстрілами з важкого озброєння та фактичною окупацією, що підтверджується Сертифікатом ТПП України № 3100-24-2090 від 14.11.2025р. про засвідчення форс мажорних обставин (обставини непереборної сили), колегія суддів зазначає, що Сертифікат наданий позивачу засвідчено форс мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо обов`язку (зобов`язання) – сплата податку на додану вартість за липень 2024 року термін до 30.08.2024.
Також, пункт 6.3, 6.8 статті 6 Інструкції № 21-1 забороняє Пенсійному фонду направляти на адресу підприємства, яке у разі його ліквідації без правонаступників або визнання банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства.
Проте, як зазначено скаржником, ним зупинена господарська діяльність, що не тотожно ліквідації або банкрутству.
За таких обставин, суд вважає правомірним стягнення з відповідача заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за Списком №2 за спірний період, оскільки відповідач доказів добровільного погашення заборгованості не надав.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, які регламентують спірні правовідносини.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін
Керуючись статями 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 р. у справі № 200/8425/24 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 р. у справі № 200/8425/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 14 січня 2026 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді: А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць