ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 465/10628/24	Головуючий у 1-й інстанції Якімець Т.І. 	
Провадження № 22-ц/817/114/26 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Гірського Б.О.
суддів — Хоми М.В., Храпак Н.М.
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №465/10628/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» від імені якого діє Романенко Михайло Едуардович на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2025 року (ухвалене суддею Якімцем Т.І.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (далі — ТОВ «Діджи фінанс») звернулось до суду з вказаним позовом.
В обґрунтування заявлених вимог зазначали, що 20 квітня 2021 року ОСОБА_1 подав заявку на отримання кредиту №101425116 до ТОВ «Мілоан». ТОВ «Мілоан» направило відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов даного кредитного договору. До укладення вказаного договору відповідач отримав проект кредитного договору разом із додатками, ознайомився з усіма його умовами та правилами, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною договору. 
Вважали, що таким чином відповідач уклав договір про споживчий кредит № 101425116 від 20 квітня 2021 року з ТОВ «Мілоан» у сумі 1 200 грн, які перераховані на підставі платіжного доручення. 
Стверджували, що відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання.
Зазначали, що 29 липня 2021 року згідно умов договору відступлення прав вимоги № 05Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 101425116 від 20 квітня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно останній набув право вимоги до відповідача у розмірі 5 160,00 грн., з яких: 1 200 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3 690 грн - заборгованість за відсотками.
У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, просили позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.
Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ «Діджи Фінанс» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права.
Вважають помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів того, що кредитний договір був підписаний електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатора відповідача, оскільки PDF – файл договору, який міститься у матеріалах справи у додатках до позову, завантаживши (не для перегляду у особистому кабінеті підсистеми “Електронний суд”, а скачавши даний файл) та відкривши через програмне забезпечення, призначене для читання PDF файлів, суд матиме змогу переконатись у наявності підпису та побачити одноразовий ідентифікатор R94139, як зображено на скріншоті (міститься в тексті апеляційної скарги).
Вважає, що платіжне доручення №26920465 від 20.04.2021 року є належним та допустимим доказом на підтвердження перерахування первісним кредитором кредитних коштів відповідачу на умовах визначених договором про споживчий кредит №101425116 від 20.04.2021 року.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
В силу положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 20 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Мілоан» із анкетою-заявою на кредит № 101425116 сума кредиту 1 200 грн, строк кредиту 30 днів, проценти за користування кредитом 360 грy за ставкою 1,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с. 17, 18).
Як стверджує позивач, 20 квітня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит №101425116 (далі - Договір).
Згідно п. 1.1. Договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.
Сума (загальний розмір) кредиту становить 1200 грн. у валюті: Українські гривні. Кредит надається строком на 30 днів з 20.04.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 20.05.2021 (п.п. 1.2 - 1.4 Договору).
Відповідно до п. 1.5. Договору, загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 360.00 грн. в грошовому виразі та 2,230.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 1560.00 грн. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань.
Проценти за користування кредитом: 360 грн., які нараховуються за ставкою 1.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору (п.п. 1.5.2 - 1.7 Договору) (а.с. 45).
Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 Договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається товариством електронним повідомленням (sms) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Після укладення цей договір надсилається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника.
В графіку платежів за Договором вказано, дата повернення - 20 травня 2021 року, чиста сума кредиту - 1200 грн., проценти за користування кредитом - 360 грн., загальна вартість кредиту становить - 1560 грн. (а.с. 53).
Додатком № 2 до Договору є паспорт споживчого кредиту, в якому містяться відомості про позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови.
Відповідно до платіжного доручення № 26920465 від 20 квітня 2021 ТОВ «Мілоан» доручило перерахувати ОСОБА_1 на картку414962*49 грошові кошти в розмірі 1 200 грн., згідно договору 101425116 (а.с. 58).
Відомість про щоденні нарахування та погашення, складені ТОВ «Мілоан» за Договором містить інформацію про нарахування товариством відповідачу процентів (а.с. 22, 23).
29 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» (кредитор) та ТОВ «Діджи Фінанс» (новий кредитор) було укладено договір відступлення прав вимоги № 05Т (а.с. 25 - 34).
До вказаного договору долучено п`ять додатків: форма реєстру боржників, форма акту приймання-передачі реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги, форма акту повернення права вимоги до договору відступлення прав вимоги, форма повідомлення боржників про відступлення прав вимоги, форма акту приймання-передачі документації боржників, форму гарантійного листа (а.с. 34 - 39).
В пунктах 1.1. та 1.2. Розділу 1 договору відступлення прав вимоги № 05Т від 29 липня 2021 року вказано, що на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває права грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.
Позивачем долучено платіжні інструкції № 1188 від 12.08.2021, № 1430 від 19.08.2021, № 1450 від 26.08.2021, № 1465 від 02.09.2021, за якими ТОВ «Діджи Фінанс» перерахувало кошти ТОВ «Мілоан» за договором відступлення права вимоги № 05Т (а.с. 65 - 68).
Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу № 05Т від 29 липня 2021 року сформованого 09 грудня 2024 року, сума заборгованості ОСОБА_1 складає 5 160 грн., з яких: 1 200 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3960 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 21).
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності укладення між сторонами кредитного договору у зв`язку з відсутністю в договорі електронного підпису з одноразовим ідентифікатором позичальника та відсутності у справі належних доказів про перерахунок відповідачу кредитних коштів на погоджений між сторонами рахунок.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до положень ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Отже із аналізу означених норм матеріального права суд робить висновок, що договір, який укладається його сторонами в електронній формі, безумовно повинен містити електронний цифровий підпис, зокрема, у конкретному випадку позичальника (відповідача) або електронний підпис одноразовим ідентифікатором сторони, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору (позикодавцю).
Так, позивачем до позовної заяви було долучено зокрема: анкету-заяву на кредит № 101425116, договір про споживчий кредит №101425116 від 20.04.2021, графік платежів, як додаток № 1 до договору про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту як додаток №2, відомість про щоденні нарахування та погашення, платіжне доручення №26920465 від 20.042021 на суму 1 200 грн.
Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту підписання відповідачем договору про споживчий кредит №101425116 електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатора R94139 відповідача, як і анкети-заяви до договору та графіку платежів.
Вищевказане свідчить про відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 виявив волю на укладення кредитного договору, заборгованість за яким є предметом розгляду даної справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір було укладено шляхом підписання позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора R94139, що підтверджується скріншотом частини сторінки договору (міститься в тексті апеляційної скарги), не можуть вважатися обґрунтованими, з огляду на те, що частина сторінки документа, наданого у вигляді скріншота до апеляційної скарги, не дозволяє перевірити його достовірність, цілісність та джерело походження, отже не може вважатися доказом в розумінні статті 76 ЦПК України.
Посилання апеляційної скарги на те, що суд має змогу переконатись у наявності підпису та побачити одноразовий ідентифікатор із фіксацією підпису сторін одноразовим ідентифікатором, якщо PDF файл договору, який міститься у матеріалах справи у додатках до позову, завантажити (не для перегляду у особистому кабінеті підсистеми «Електронний суд», а скачавши даний файл) та відкрити через програмне забезпечення, призначене для читання PDF файлів (наприклад Adobe Reader, Microsoft Edge тощо), колегія суддів суддів оцінює критично, оскільки позивач мав можливість належним чином (як цього вимагає процесуальне законодавство) подати в якості доказу копію кредитного договору, підписану позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора R94139 (як про це стверджує позивач) через систему “Електронний суд” або ж у паперовому вигляді поштовою кореспонденцією, а не покладати на апеляційний суд обов`язок із “скачування” PDF файлу договору та його відкриття через програмне забезпечення, яке підлягає додатковому встановленню і призначене для читання PDF файлів (наприклад Adobe Reader, Microsoft Edge тощо).
За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Доводи апеляційної скарги ТОВ «Діджи Фінанс» про те, що суд першої інстанції нібито помилково не взяв до уваги як належний доказ копію платіжного доручення №26920465 від 20.04.2021 року щодо перерахування 1 200 грн. на картку ОСОБА_1 , є безпідставними з огляду на наступне.
Так, підпунктом 2.1. п. 2 договору передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Водночас ані кредитний договір, ані інші матеріали справи, не містять реквізитів банківського рахунку/картки, на який ТОВ «Мілоан» мало перерахувати кредитні кошти в сумі 1 200 грн. відповідачу, зокрема, і того, що зазначений у вищезазначеному платіжному дорученні.
Таким чином, додане до позовної заяви платіжне доручення, що завірене лише підписом уповноваженої особи і печаткою ТОВ «Мілоан», із зазначенням неповного номера банківської картки, належність якої не встановлено, не є належним і достовірним доказом надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов саме кредитного договору.
Крім того, позивач не звертався до суду із клопотанням про витребування доказів належності цього рахунку відповідачу та отримання відповідачем кредитних коштів. 
Більше того, надане позивачем платіжне доручення не містить відповідної відмітки про виконання банківською установою платіжного доручення.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, порушень норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції не допущено. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в апеляційного суду відсутні.
Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 141 ЦПК України, апеляційний суд, 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» - залишити без задоволення.
Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 23 січня 2026 року.

Головуючий:       Гірський Б.О.

Судді:        Храпак Н.М.

Хома М.В.