ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

06 січня 2026 року	Справа №160/22421/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників процесу (письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо прийняття наказу командира від 13.03.2025 року №218 в частині 40.2. щодо виплати рiвними частками, що в загальнiй сумi не перевищує 50% грошового забезпечення та додаткової винагороди, належнi молодшому лейтенанту ОСОБА_2 , командиру 1 мотопiхотного взводу 1 мотопiхотної роти 1 мотопiхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник безвiсти 29 жовтня 2023 року, а саме: 1/4 частини вiд 50% належного грошового забезпечення матері ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) згiдно наданих платіжних реквізитів: IВAN НОМЕР_3 відкритий у АТ КБ "ПриватБанк", 1/4 частини НОМЕР_4 % належного грошового забезпечення батькові ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облiкової картки платника НОМЕР_5 ) згiдно наданих платiжних реквiзитiв: IВAN НОМЕР_6 у АТ КБ "Приват Банк"; 50% належного грошового забезпечення військовослужбовця та 2/4 частку вiд 50% грошового забезпечення, яка належить дружинi, законному представнику неповнолітньої дитини (дpyжині) військовослужбовця, зарахувати на депонований рахунок частини;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 скасувати наказ командира від 13.03.2025 року №218 в частині 40.2. та поновити виплати ОСОБА_1 у розмірі 100% грошового забезпечення у відповідності до редакції Закону №1486-УІІІ від 06.09.2016, що діяла на момент зникнення безвісти ОСОБА_2 , подання заяви та призначення відповідних виплат.
Позов мотивовано тим, що позивачці, у зв`язку із зникненням безвісти її чоловіка, була призначена та проводилася виплата грошового забезпечення, як дружині зниклого безвісти відповідно до п.4, 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» та статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII. 
Однак, 01.02.2025 вступив в дію Закон України №3995-ІХ від 08.10.2024 «Про внесення змін до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, у зв`язку з чим позивачка не отримує виплат у вигляді грошового забезпечення свого чоловіка, який зник безвісті, чим, було порушено її права. Позивачка вважає, що виплати повинні здійснюватись відповідно до законодавства в редакції Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII, що були чинні на дату призначення грошового забезпечення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. 
Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, просить відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що діяв в межах Закону України «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №3995-ІХ від 08.10.2024.
Разом з відзивом відповідач просив поновити строк на подання відзиву на позов.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 клопотання Військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву у справі №160/22421/25 задоволено, визнано поважними причини пропуску строку для подання відзиву на позовну заяву, поновлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та прийнято його до розгляду.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Згідно свідоцтва серії НОМЕР_7 між позивачкою, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.06.2019 року було укладено шлюб.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у шлюбі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася донька - ОСОБА_5 .
13.03.2023 згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 149, ОСОБА_2 молодшого лейтенанта за призовом по мобілізації зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення з 14.03.2023, та допущено до тимчасового виконання службових обовязків за посадою командира 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти НОМЕР_9 мотопіхотного батальйону, шпк «старший лейтенант», ВОС-0210003. 
Згідно із сповіщенням сім`ї №115 від 30.10.2023 №6020 молодшого лейтенанта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , командира 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти НОМЕР_9 мотопіхотного батальйону в/ч НОМЕР_1 , призваний на військову службу за призовом по мобілізації 17.03.2022р., ІНФОРМАЦІЯ_5 , 29.10.2023 - зник безвісти під час ведення бойових дій, поблизу населеного пункту Кліщіївка Донецької області. 
02.11.2023 відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 21054 призначено службове розслідування за фактом зниклого безвісти 29.10.2023 під час виконання бойових завдань молодшого лейтенанта ОСОБА_2 та призначено склад комісії. Відповідно до Акту службового розслідування від 25.11.2023, стало відомо, що о 06:55 29.10.2023 по вогневій позиції «Літо» 1 мотопіхотної роти НОМЕР_9 мотопіхотного батальйону ВЧ НОМЕР_1 , яка знаходилась в районі залізничної станції Алебастрова, Бахмутського району, Донецької області військами російської федерації було здійснено удар безпілотним літальним апаратом типу FPV. В результаті удару при виконанні бойових завдань молодший лейтенант ОСОБА_2 зник безвісти. 
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2023 №21801 затверджені результати службового розслідування, призначеного за фактом зниклого безвісті 29.10.2023 року під час виконання бойових завдань молодшого лейтенанта ОСОБА_2 . 
Згідно цього наказу, командира військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовця молодшого лейтенанта ОСОБА_2 , до моменту евакуації його тіла, або до моменту отримання інформації стосовно місця його перебування та його стану, вважати таким, що зник безвісти 29.10.2023, а також виплачувати грошове забезпечення відповідно до вимог наказу МОУ від 07.06.2018 № 260, та додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 у розрахунку 100 000,00 грн. на місяць, пропорційне кількості днів його зникнення безвісти.
Згідно наданих до матеріалів справи карток особового рахунку про виплату грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця молодшого лейтенанта ОСОБА_2 , починаючи з 29.02.2024 ОСОБА_1 отримувала грошове забезпечення у розмірі 100%.
Проте, як зазначає позивачка, з 01.02.2025 відповідачем припинено виплату грошового забезпечення безвісти зниклого командира 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти НОМЕР_9 мотопіхотного батальйону в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 . 
У відповідь на адвокатський запит адвоката позивача до Військової частини НОМЕР_1 , Військова частини НОМЕР_1 відповіла, що зв 'язку з прийняттям Закону України вiд 8 жовтня 2024 року № 3995-IX "Про внесення змiни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний i правовий захист військовослужбовців та членів ix сімей" командиром Військової частини НОМЕР_1 видано від 13.03.2025 року №218, згідно витягу якого, 
« 40.2. Виплатити рiвними частками, що в загальнiй сумi не перевищуе 50% грошового забезпечення та додаткової винагороди, належнi молодшому лейтенанту ОСОБА_6 , командиру 1 мотопiхотного взводу 1 мотопiхотної роти 1 мотопiхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник безвiсти 29 жовтня 2023 року, а саме:
- 1/4 частини вiд 50% належного грошового забезпечення матері ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) згiдно наданих платіжних реквізитів: IВAN НОМЕР_3 відкритий у АТ КБ "ПриватБанк", 
- 1/4 частини вiд 50% належного грошового забезпечення батькові ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облiкової картки платника НОМЕР_5 ) згiдно наданих платiжних реквiзитiв: IВAN НОМЕР_6 у АТ КБ "Приват Банк". 
50% належного грошового забезпечення військовослужбовця та 2/4 частку вiд 50% грошового забезпечення, яка належить дрvжинi, законному представнику неповнолітньої дитини (дpyжині) військовослужбовця, зарахувати на депонований рахунок частини.»
Також відповідач у відповіді вказав, що згідно цього ж наказу, всі належні кошти будуть зараховані на картковий рахунок заявниці (при наявності заяви на дитину, згідно Закону України від 8 жовтня 2024 року № 3995-ІХ "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
Вважаючи дії відповідача щодо прийняття цього наказу в частині п. 40.2 протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (Закон № 2232-XII).
Згідно частини 1 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається із Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (Закон №2011-XII) та інших нормативно-правових актів.
Частиною 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:
- дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Законом України «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №3995-ІХ від 08.10.2024 щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» зазначену правову норму викладено в наступній редакції:
Законом України «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №3995-ІХ від 08.10.2024 щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» зазначену правову норму викладено в наступній редакції:
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення."
Дані зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №3995-ІХ від 08.10.2024 введені в дію 01 лютого 2025 року.
Пунктом 3 розділу ХХХ Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, зокрема безвісно відсутніми (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.
Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 (Порядок №884), (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2025 р. № 449).
Цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).
Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Згідно п.4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Пунктом 6 Порядку №884 встановлено, що виплата грошового забезпечення здійснюється: 
особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями; 
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені); 
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці. 
У разі неподання визначеними особами заяв про виплату належне не виплачене грошове забезпечення визначеним особам та військовослужбовцям: 
виплачується військовослужбовцям з дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; 
включається до складу спадщини з дати складення актового запису про смерть. 
Міноборони, зокрема територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міноборони, Головний орган військового управління Національної гвардії, Адміністрація Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держспецтрансслужби мають право отримувати з державних реєстрів інформацію про осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення, шляхом доступу до таких реєстрів та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.
Судом встановлено, що з лютого 2024 року по 01.02.2025 позивачка отримувала виплату грошового забезпечення зниклого безвісти чоловіка у розмірі 100% від його грошового забезпечення.
Проте, на виконання вимог Закону №3995, відповідач перерозподілив виплату грошового забезпечення між батьками, дружиною та донькою зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_2 , видавши наказ від 13.03.2025 №218 (п. 40.2).
Позивачка вважає такий розподіл виплати грошового забезпечення протиправним, оскільки ОСОБА_2 особистого розпорядження не складав та не міг скласти, тому що за рік до набрання чинності Законом №3995 зник безвісті, адже, у Військової частини НОМЕР_1 не було можливості визначити коло осіб для виплати грошового забезпечення, відповідно і зазначити про них в наказі від 13.03.2025 №218.
Надаючи таким доводам правову оцінку, суд зважає на таке.
Як вже зазначено вище, зміни до п. 6 ст. 9 Закону України №3995-ІХ від 08.10.2024 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" введені в дію 01 лютого 2025 року.
Суд зазначає, що проект вказаного Закону розроблено на виконання доручення Віце-прем`єр міністра України - Міністра з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.10.2023 №8785/8/1-23, оскільки норма щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або безвісно відсутніх, членам їх сімей була неефективною, зокрема у визначеному колі членів сімей та чинного порядку черговості отримання ними грошового забезпечення. Оскільки, коло членів сімей військовослужбовця у діючій раніше редакції Закону обумовлює ситуацію, коли батьки та інші особи, основне джерело спільних доходів у яких, - грошове забезпечення військовослужбовця та які потребують його захисту, втрачають право на отримання зазначеного грошового забезпечення, а сам військовослужбовець, повернувшись із полону, залишається без необхідних засобів для відновлення, реабілітації та інколи з боргами (комунальні послуги, орендна плата).
Нова редакція повністю узгоджується із Конституцією України та правовим висновкам Конституційного Суду, адже завдяки цьому законопроекту після повернення зниклий безвісти військовослужбовець зберігає за собою 50% належного йому грошового забезпечення, яке він набув, виконуючи конституційний обов`язок із захисту Батьківщини, надважкі завдання із відсічі та стримування збройної агресії російської федерації, захисту суверенітету та територіальної цілісності України.
Збереження (депонування) належного, але не виплаченого, грошового забезпечення військовослужбовців, передбачає зарахування таких сум грошового забезпечення на депозитні рахунки військової частини в якій проходять службу військовослужбовці, відкриті в органах Державної казначейської служби України.
Таким чином, депонування - це гарантоване зобов`язання Держави перед військовослужбовцем про збереження його грошового забезпечення. Механізмом такого збереження не передбачено використання цих коштів Державою або будь-якою іншою стороною (особою), але збережені (депоновані) суми грошового забезпечення та додаткової винагороди зниклого безвісти військовослужбовця надалі будуть виплачені в установленому законодавством порядку.
Зазначений закон прийнято саме згідно вимог принципу соціальної справедливості, так як 50% його грошового забезпечення повністю розподіляється між найближчими родичами зниклого безвісти військовослужбовця та 50% залишається на його рахунках з метою забезпечення йому гідного рівня для життя після повернення додому та забезпечення його базових потреб. Так як у разі виплати 100% грошового забезпечення його найближчим родичам, військовослужбовець залишається ні з чим по поверненню додому. Водночас, родичі та сім`я зберігають за собою право на спадщину збережених на рахунках військовослужбовця грошові кошти у разі визнання його загиблим.
Отже, жодного звуження прав позивача не відбувається, а відбулася лише зміна механізму реалізації права на соціальне забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця та членів його родини.
Закон України «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №3995-ІХ від 08.10.2024 не визнано неконституційним у встановленому законом порядку, не скасовано, він є чинним, а отже, обов`язковим до виконання на всій території України.
А тому, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем щодо виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, які виникли до внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Законом №3995-ІХ, після набрання чинності таких змін, тобто з 01.02.2025, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням.
Суд зазначає, що положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до яких за зниклим безвісти військовослужбовцем зберігається 50 відсотків його грошового забезпечення у разі відсутності особистого розпорядження, покликано не на звуження змісту та обсягу прав і свобод позивача - законного представника малолітніх дітей зниклого безвісти військовослужбовця, а на збереження прав самого військовослужбовця, тобто відбулася лише зміна механізму реалізації права на соціальне забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця та членів його родини.
Тобто, у позивачки залишається право на отримання належної частки грошового забезпечення зниклого безвісти чоловіка з урахуванням збереження прав самого військовослужбовця у розмірі 50%.
Таким чином, здійснений відповідачем розподіл виплати грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_2 , згідно якого 1/4 частини вiд 50% належного грошового забезпечення відповідачем наказано виплачувати матері ОСОБА_7 , 1/4 частини вiд 50% належного грошового забезпечення наказано виплачувати батькові ОСОБА_8 , повністю узгоджується з вимогами ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 6 Порядку 449.
Тому, суд не вбачає порушення прав позивачки прийняттям Військовою частиною НОМЕР_1 наказу від 13.03.2025 №218 в частині розподілу часток грошового забезпечення матері та батьку зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_2 .
Також, пунктом 40.2 наказу від 13.03.2025 №218 визначено, що 50% належного грошового забезпечення військовослужбовця та 2/4 частку вiд 50% грошового забезпечення, яка належить дрvжинi, законному представнику неповнолітньої дитини (дpyжині) військовослужбовця, зарахувати на депонований рахунок частини.
Відповідач вказав, що позивачка, тобто, дружина зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_2 , не зверталась до військової частини із заявою в інтересах дитини про виплату їм належної частки у розмірі 2/4 від 50% належного грошового забезпечення її чоловіка, тому 2/4 частки вiд 50% грошового забезпечення зараховано на депонований рахунок частини.
Щодо таких доводів відповідача, суд зазначає таке.
Проте, суд не погоджується з такою позицією відповідача, яка полягає у необхідності подання позивачкою нової заяви у строки, передбачені чинним законодавством України щодо подальшої виплати грошового забезпечення зниклого безвісти чоловіка , оскільки позивачці , на підставі її заяви вже здійснювалось відповідне призначення, нарахування та проводилась виплата грошового забезпечення, а зміна механізму реалізації права на соціальне забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця та членів його родини не тягне за собою обов`язку знов проходити процедуру призначення даних виплат.
Крім того, наявність у позивачки права на грошове забезпечення безвісти зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_2 , відповідачем не заперечується.
Жодних положень щодо обов`язкового подання повторної заяви на виплату грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця положення, ані Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №3995-ІХ від 08.10.2024, ані Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884, не містять.
Отже, неподання позивачкою нової заяви не є підставою для невиплати належної їй частки грошового забезпечення зниклого безвісті чоловіка у розмірі, визначеному Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням змін, внесених Законом України №3995-ІХ від 08.10.2024.
Отже, п. 40.2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2025 №218 в частині зарахування на депонований рахунок військової частини грошового забезпечення у розмірі 2/4 частки вiд 50% грошового забезпечення, яка належить дрvжинi, законному представнику неповнолітньої дитини (дpyжині) військовослужбовця, тобто, позивачці, є таким, що протирічить ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" урахуванням внесених змін Законом України №3995-ІХ від 08.10.2024 та п. 6 Порядку №884, а тому підлягає скасуванню в цій частині. 
В даному випадку, права позивачки порушуються саме в частині зарахування відповідачем на депонований рахунок військової частини грошового забезпечення у розмірі 2/4 частки вiд 50% грошового забезпечення його зниклого безвісті чоловіка, а ні дією відповідача щодо прийняття наказу від 13.03.2025 №,218 (п. 40.2).
До того ж, належним способом захисту порушеного права позивача у даному випадку є зобов`язання відповідача нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 01.02.2025 грошове забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_2 у розмірі 2/4 частки вiд 50% грошового забезпечення.
В іншій частині позов задоволенню не підлягає.
За приписами статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Разом з тим, позивач при поданні позову судовий збір сплатив у розмірі 1211,20 грн, проте, враховуючи, що позовна заява подана через підсистему Електронний Суд, належний розмір судового збору за подання цього позову є 968,96 грн (1211,20*0,8).
З огляду на викладене, судовий збір в сумі 968,96 грн підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Надмірно сплачений судовий збір у розмірі 242,24 грн може бути повернутий позивачу за його заявою. 
Керуючись статтями 2, 5, 9, 241-246, 255, 257, 295, 297 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати пункт 40.2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2025 №218 в частині зарахування на депонований рахунок військової частини грошового забезпечення у розмірі 2/4 частки вiд 50% грошового забезпечення, яка належить дрvжинi, законному представнику неповнолітньої дитини (дpyжині) військовослужбовця.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 01.02.2025 грошове забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_2 у розмірі 2/4 частки вiд 50% його грошового забезпечення.
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_11 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складено 06.01.2026 року.

Суддя Н.Є. Калугіна