ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/23841/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комісії в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення змісту позовних вимог, просить:
- скасувати рішення відповідача у формі протоколу від 28.11.2025 року №75, в частині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким ІНФОРМАЦІЯ_3 ухвалила рішення про відмову у наданні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відстрочки від мобілізації;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення про оформлення відстрочки.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що його дружина, ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище – ОСОБА_4 ), є особою з інвалідністю ІІІ групи, встановленої внаслідок відсутності одного з парних органів, та, крім того, у неї наявний психічний розлад. У зв`язку із цим, позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Вказав, що за результатами розгляду цієї заяви та підтвердних документів ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_5 ) ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки, оскільки відсутнє підтвердження, що інвалідність III групи встановлена внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у особи з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів. Не погоджуючись із таким рішенням, позивач просить визнати його протиправним та скасувати.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що 24.11.2025 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації на підставі п.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Однак, ураховуючи відсутність усіх підтвердних документів, Комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 ухвалено рішення про відмову у наданні відстрочки. Враховуючи вищенаведене, вважає, що дії відповідача є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції та законах України, а вимоги позивача – безпідставними та необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Ухвалою судді від 10.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_2 , перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено шлюб, про що 17.09.2016 року складено відповідний актовий запис №2790.
Відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №184/25/6077 від 11.07.2025 року, ОСОБА_3 визнана особою з інвалідністю ІІІ групи, що також підтверджено пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 серії ААО від 30.07.2025 року.
Згідно п.17.1.7 вказаного витягу «Діагноз, за яким особу було направлено, відповідно до національного класифікатора НК 025:2021 «Класифікатор хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я», основний діагноз ОСОБА_3 : H18.6 Кератоконус; 
супутні діагнози: N94.6 Дисменорея, не уточнена; J31.1 Хронічний назофарингіт; J30.3 Інший алергічний риніт; M53.0 Шийно-черепний синдром;
ускладнення основного діагнозу: H54.1 Тяжке порушення зору обох очей; H52.2 Астигматизм; H17.1 Інше центральне помутніння рогівки.
Крім того, відповідно до консультаційного висновку спеціаліста (лікар-психіатр) від 22.07.2025 року у КНП « 1 територіальне медичне об`єднання м.Львова», ОСОБА_3 діагностовано F32.00, а саме легкий депресивний епізод, не уточнені як такі, що виникають у післяпологовому періоді.
Згідно первинної консультації психіатра від 10.11.2025 року, ОСОБА_3 діагностовано F32.11, а саме – помірний депресивний епізод, такий, що виникає у післяпологовому періоді.
24.11.2025 року позивач звернувся до голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до опису вхідного пакету документів із застосунку «ДІЯ», до заяви позивачем долучено копії таких документів: свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ; витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №184/25/6077 від 11.07.2025 року; пенсійного посвідчення ОСОБА_3 ; військово-облікового документа; доповнення до заяви; первинної консультації психіатра від 10.11.2025 року; консультаційного висновку спеціаліста (лікар-психіатр) від 22.07.2025 року; рекомендацій, які є частиною індивідуальної програми; паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 картки фізичної особи-платника податків; роз`яснень Міністерства охорони здоров`я України
На підставі розгляду отриманих документів Комісія ухвалила рішення, оформлене протоколом від 28.11.2025 року №75, про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Причина відмови – відсутність підтвердження, що особа з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у особи з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з п.20 ч.1 ст.106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Так, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.
Також Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
У подальшому, Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі по тексту - Закон №2232-ХІІ).
За ч.1 ст.2 цього Закону, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частинами 1, 5 ст.1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ (далі також - Закон №3543-ХІІ; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Поряд з цим, статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачені підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно з п.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема: які мають дружину (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у особи з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі – Порядок №560, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Як передбачено п.1 Порядку №560, цей Порядок визначає, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Відповідно до п.56 Порядку №560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно з п.57 Порядку №560, для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії.
За змістом п.58 Порядку №560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, військовозобов`язаних СБУ чи розвідувальних органів) особисто через центри надання адміністративних послуг подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем перебування на військовому обліку заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
До заяви додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Адміністратор центру невідкладно засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг формує та передає заяву відповідно до Порядку подання через центри надання адміністративних послуг із використанням засобів Єдиного державного вебпорталу електронних послуг заяв про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (Офіційний вісник України, 2024 р., № 49, ст. 2979), - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2025 р. № 1364.
Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації відповідним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або його відділом (Центральним управлінням або регіональним органом СБУ чи відповідним підрозділом розвідувального органу) не пізніше ніж протягом одного робочого дня з дня її отримання.
Під час подання заяви військовозобов`язаний пред`являє військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі).
Відповідно до п.59 Порядку №560, за наявності технічної можливості відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період може оформлятися та надаватися автоматично у разі створення запиту на її оформлення військовозобов`язаним через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз (банків) даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно з п.60 Порядку №560, комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.
Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.
Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом. У разі позитивного рішення у протоколі окремо зазначається строк, на який надано відстрочку, та строк дії відповідних законних підстав (настання обставин, за яких особа втрачає законні підстави на відстрочку). У разі відмови у наданні відстрочки у протоколі зазначаються причини такої відмови.
У разі прийняття комісією рішення про відмову у наданні відстрочки заявникові (у тому числі військовозобов`язаному СБУ або розвідувальних органів) не пізніше ніж на наступний робочий день з дати прийняття такого рішення повідомляється про це у способи, визначені цим пунктом, за формою згідно з додатком 7.
У разі прийняття комісією рішення про відмову у наданні відстрочки за результатами розгляду заяви про надання відстрочки, поданої через центр надання адміністративних послуг, територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомляє відповідному центру надання адміністративних послуг та надсилає заявникові повідомлення про відмову у наданні відстрочки (додаток 7) на зазначену у заяві адресу електронної пошти.
Рішення комісії може бути оскаржене у судовому порядку.
В додатку 5 до Порядку №560 наведений перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Зокрема, документами, що підтверджують право на відстрочку відповідно до п.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є: свідоцтво про шлюб та один із документів, що підтверджує інвалідність дружини (чоловіка): довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, визначеною МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійне посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики та документ, що підтверджує наявність у дружини (чоловіка) захворювання та/або причину інвалідності.
Ключовим питанням, яке постало перед судом у цій справі, є наявність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Як уже зазначалось судом вище, маючи дружину, яка є особою з інвалідністю III групи та має психічний розлад, позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу на підставі п.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Однак Комісією відповідача ухвалено рішення про відмову у наданні відстрочки, мотивуючи це відсутністю підтвердження того, що інвалідність III групи встановлена за критеріями або за наявності захворювань, визначених вказаною нормою Закону.
Даючи оцінку вказаним доводам, суд враховує наступне.
З конструкції п.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» слідує, що законодавець поєднав сполучником «або» дві самостійні підстави, за якими не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:
1) які мають дружину (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленою внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів або
2) за наявності у особи з інвалідністю III групи (дружини/чоловіка) онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
Отже, варто констатувати, що в першій підставі визначено, що інвалідність дружини/чоловіка III групи обов`язково повинна бути встановлена внаслідок саме онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів.
В той же час, згідно другої підстави, яка є самостійною, інвалідність дружини/чоловіка ІІІ групи може бути встановлена внаслідок інших захворювань, не визначених у першій підставі, однак обов`язково умовою є те, що така особа повинна мати одне із таких супутніх захворювань – онкологічне захворювання, психічний розлад, церебральний параліч або інші паралітичні синдроми.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, дружині позивача, ОСОБА_3 , встановлено ІІІ групу інвалідності згідно з витягом з рішення експертної команди №184/25/6077 від 11.07.2025 року. Основним діагнозом, що став підставою для встановлення інвалідності, є H18.6 Кератоконус, який супроводжується тяжким порушенням зору обох очей.
Оцінюючи аргументи позивача щодо наявності підстав для відстрочки за критерієм «відсутності одного з парних органів», суд зазначає, що за медичною термінологією та анатомічною класифікацією очі є парним органом. Разом з тим, поняття «відсутність органу» передбачає його фізичну ненаявність (анофтальм), тоді як діагноз «кератоконус» є дегенеративним захворюванням рогівки, що призводить до патологічної зміни її форми та втрати функцій зору, проте не є тотожним анатомічній відсутності самого органу.
Більше того, позивач посилається на те, що його дружині діагностовано H54.1, що є сліпотою одного ока та зниженням зору другого ока, хоча у дійсності H54.1 – це тяжке порушення зору обох очей. Натомість, сліпота одного ока – це H54.4.
Досліджуючи другу альтернативну підставу, передбачену п.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме — наявність у особи з інвалідністю III групи психічного розладу, суд встановив наступне.
У матеріалах справи міститься консультаційний висновок спеціаліста (лікаря-психіатра) від 22.07.2025 року та результати первинної консультації психіатра від 10.11.2025 року, згідно з якими ОСОБА_3 діагностовано F32.00 (легкий депресивний епізод, не уточнені як такі, що виникають у післяпологовому періоді) та F32.11 (помірний депресивний епізод, такий, що виникає у післяпологовому періоді).
Відповідно до Міжнародної статистичної класифікації хвороб (МКХ-10) та Національного класифікатора НК 025:2021, розлади, що класифікуються під кодом «F», відносяться до розділу «Розлади психіки та поведінки».
Суд зауважує, що норма п.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не містить вимог щодо ступеня тяжкості психічного розладу або необхідності його врахування як основної причини встановлення інвалідності. Законодавець визначив достатньою умовою сам факт наявності психічного розладу у особи, яка вже має статус особи з інвалідністю III групи.
Таким чином, ОСОБА_3 є особою з інвалідністю III групи, яка має підтверджений медичними документами психічний розлад. Вказані обставини в їх сукупності повністю відповідають вимогам п.12 (другої диспозиції) ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відтак, позивач при зверненні до ІНФОРМАЦІЯ_3 надав документи, що підтверджують: 1) родинні зв`язки (шлюб); 2) наявність у дружини інвалідності III групи; 3) наявність у неї захворювання, що входить до переліку, визначеного законом (психічний розлад).
Безпідставними є посилання відповідача на те, що «відсутнє підтвердження встановлення інвалідності саме внаслідок психічного розладу», адже, як уже зазначено вище, закон розділяє стан, коли інвалідність є наслідком конкретної патології, та стан, коли у особи з інвалідністю (незалежно від її причини) наявне супутнє захворювання з визначеного переліку.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд приходить висновку, що відповідач при розгляді заяви позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не досліджував належним чином отримані від позивача підтвердні документи, у зв`язку із цим дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про відсутність у позивача права на відстрочку.
Поряд з тим, суд враховує, що за правилами п.60 Порядку №560 Комісія за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
У свою чергу, відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що Комісія готувала такі запити до відповідних органів державної влади.
Суд враховує, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення відповідним органом конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.
Однак, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням встановленого Кодексом адміністративного судочинства України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд приходить висновку, що спірне рішення відповідача, оформлене протоколом комісії від 28.11.2025 року №75, є таким, що не відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). А тому його слід визнати протиправним та скасувати.
Стосовно компетенції відповідача щодо надання позивачу відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», суд звертає увагу на таке.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.
Відповідно до ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Пунктом 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року №154, передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Поряд з тим, згідно п.60 Порядку №560, на підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Отже, у спірному випадку саме відповідач в особі відповідної комісії має виключну компетенцію в питаннях оформлення відстрочки від призову під час мобілізації.
З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 24.11.2025 року (разом з поданими до неї документами) про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Щодо судового збору, то відповідно до вимог ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такий відшкодовується позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 28.11.2025 року №75, в частині відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ОСОБА_6 .
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ) від 24.11.2025 року (разом з поданими до неї документами) про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ) судовий збір у сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.