Унікальний номер справи 759/3741/25
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/14628/2025
Головуючий у суді першої інстанції Н.О. Горбенко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

25 грудня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 

сторони
позивач ОСОБА_1 

відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія 
«Ю.Ес.Ай» 
відповідач ОСОБА_2 

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Горбенко Н.О. в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва,-

у с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 , ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30 червня 2021 року приблизно о 09 год. 15 хв. в м. Києві, по бульв. Шевченка, 27, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «SUBARU» д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «SUBARU», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 21.09.2021 року по справі №761/24449/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Позивач вказує, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «SUBARU», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, яка сталась 30.06.2021 року, станом на дату ДТП, становить 64 029,49 грн. За складення висновку експерта №222/24 від 20.09.2024 року позивачем було сплачено судовому експерту 7 500,00 грн.
Цивільно-правова відповідальність винуватця на момент ДТП була застрахована згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ЕР №200959226 від 17.08.2020 року в ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.», ліміт відповідальності за полісом 130 000,00 грн. та франшиза 1 000,00 грн.
Позивач після ДТП звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» для фіксації пошкоджень, заяву ОСОБА_1 прийняли, справа № 21.200959226-4552 09.07.2021 року, автомобіль оглянули, проте страховик не виплатив страхове відшкодування до тепер.
Відповідно до реєстру ЄДРПОУ ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» знаходиться у стадії припинення, у зв`язку із чим позивач звернувся до МТСБУ, яке його повідомило, що страхова компанія ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» не перейшла в статус банкрута, тому виплати від МТСБУ чекати не потрібно.
В той же час, факт не виплати страхового відшкодування страховою компанією відповідача, не позбавляє позивача права звернутись до суду, для примусового стягнення матеріальної шкоди, збитків і моральної шкоди.
Позивач вказує, що загальна сума майнової шкоди, завданої внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, становить 71 529,49 гривень.
Крім майнової шкоди внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка полягає у стражданнях і не зручностях через необхідність використання пошкодженого автомобіля, яку позивач оцінює в сумі 10 000,00 грн.
З урахування наведеного ОСОБА_1 просить суд стягнути солідарно з ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріальних збитків у розмірі 71 529,49 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Здійснити розподіл судових витрат.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду за пошкодження транспортного засобу у розмірі 25 345, 40 грн.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 , через представника ОСОБА_3 звернувся із апеляційною скаргою, а якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Фактично ОСОБА_2 оспорює рішення суду в частині стягнення саме з нього, як винної у пошкодженні автомобіля позивача особи, на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 25 345,40 грн. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, представник зазначає, що транспортний засіб марки SUBARU з номерним знаком НОМЕР_1 , на момент вищезазначеної ДТП був забезпеченим згідно з договором страхування цивільно- правової відповідальності серії ЕР номером 200959226 в ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.». Проте, починаючи з 17 серпня 2022 року на сьогоднішній день ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» перебуває в процесі ліквідації.
Так в суді першої інстанції відповідач звертав увагу суду, що зі слів самого позивача, останній 08.07.2021 року звертався до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.». з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та вказав розмір страхового відшкодування, що становить 20 000, 00 грн. тобто на момент звернення страхова компанія не перебувала у процесі ліквідації.
Позивач обґрунтовував свій позов фактично відповіддю на запит від 03.01.2024 року, а також поясненнями позову «що виплат від МТСБУ чекати не потрібно бо є відповідь на запит» проте жодних інших доказів стосовно того чи вчинялися реальні дії позивачем щодо отримання проведення страхових виплат в справі немає.
17.03.2025 року, через свого представника апелянт звернувся до МТСБУ з запитом, щодо надання інформації, стосовно здійснення виплат потерпілій особі у разі, якщо страхова компанія, з якою було укладено договір ОСЦПВВНТЗ припинила своє членство у МТСБУ через банкрутство, втрату ліцензії або ліквідацію.
За результатом розгляду відповідного запиту, відповідач отримав відповідь, зокрема, що саме МТСБУ здійснює регламентні виплати за такими договорами за умови безпосереднього звернення до бюро та подачі належних документів визначених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідні докази були подані до суду, проте судом першої інстанції не було надано жодної правової оцінки вказаному доказу про справі.
Звертає увагу суду на ту обставину, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення позивачем витрат на здійснення фактичного відновлювального ремонту автомобіля SUBARULEGACY з номерним знаком НОМЕР_2 , і їх розміру, а звіт про оцінку не підтверджує вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц (провадження № 61-9687св18).
Позивач ОСОБА_1 , відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Аф» своїм правом відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Так, у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із частинами першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача ОСОБА_2 різниці між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу і страховим відшкодуванням (матеріальним збитком) з розрахунку 64 029,49 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 33 615,01 грн. (вартість матеріального збитку - страхове відшкодування з вирахуванням 1 000, 00 грн. франшизи) = 30 414,48 грн.
При цьому, суд врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12 липня 2023 року у справі № 591/1861/22, що у випадку здійснення страхової виплати на рахунок потерпілого страховик зменшує розмір страхової виплати на суму ПДВ. Вказану суму страховик зобов`язаний доплатити у випадку надання доказів проведення відновлювального ремонту транспортного засобу на СТО, яке має статус платника ПДВ. Якщо докази ремонту відсутні, то компенсувати ПДВ не повинен ні страховик, ні винуватець. Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України). Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.
Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів здійснення позивачем відновлювального ремонту належного йому автомобіля, який було пошкоджено внаслідок ДТП з вини ОСОБА_2 , суд вважав за необхідне зменшити суму різниці між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу і страховим відшкодуванням (матеріальним збитком) на суму ПДВ, що становить 25 345, 40 грн. (30 414, 48 грн. - сума до стягнення - 5 069,08 грн. - ПДВ 20%).
З таким висновком суду колегія суддів погоджується та зазначає наступне.
Судом встановлено, що 30 червня 2021 року приблизно о 09 год. 15 хв. в м. Києві, по бульв. Шевченка, 27, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «SUBARU» д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «SUBARU», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 21.09.2021 року по справі №761/24449/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу.
Вказана постанова набрала законної сили.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ЕР №200959226 від 17.08.2020 року.
У відповідності до Поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ЕР №200959226 від 17.08.2020 року розмір франшизи становить 1 000,00 грн., ліміт відповідальності за завдану матеріальну шкоду 130 000,00 грн.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «SUBARU», д.н.з. НОМЕР_2 - належить ОСОБА_1 .
Згідно з Висновком експерта № 222/24 від 20.09.2024 року, складеного судовим експертом Ковалем І.М. за результатами проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, завданого власникові автомобіля, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «SUBARU», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, яка сталася 30.06.2021 року, станом на дату ДТП, становить 34 615,01 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «SUBARU», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, яка сталася 30.06.2021 року, станом на дату ДТП становить 64 029, 04 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що різниця між заподіяними з вини відповідача позивачу матеріальними збитками (вартістю відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу) у розмірі 64 029,04 грн. та сумою страхового відшкодування, що склала 33 615,01 грн. (за вирахуванням франшизи 1 000,00 грн.), становить 30 414, 48 грн. (з урахуванням ПДВ).
08.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 30.06.2021 року за участю автомобілів «SUBARU», д.н.з. НОМЕР_2 , та «SUBARU» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .
Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 вказує на те, що ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» не здійснило йому виплату страхового відшкодування.
Таким чином, спір між сторонами виник з приводу невиплати ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» позивачу, як потерпілій від ДТП особі, страхового відшкодування в порядку ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована у відповідача ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.».
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.
Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац 1 пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).
Таким чином Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.
Водночас відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
За положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Вказана норма у главі 82 ЦК України визначає особливості розподілу повної відповідальності (стаття 1166 ЦК України) між особою, яка заподіяла шкоду та її страховиком. Стаття 1194 ЦК України, встановивши межі відповідальності особи, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність у розмірі, що перевищує страхове відшкодування, тим самим покладає решту відповідальності на страховика.
З огляду на вказане, стаття 1194 ЦК України застосовується до будь-яких правовідносин, в яких бере участь особа, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність.
Колегія суддів звертає увагу на те, що як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.
При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Виходячи з наведеного, слід дійти висновку, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).
Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком.
Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).
Відтак, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставі статті 1194 ЦК України постановляє стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У даному випадку позивачем як потерпілою особою (власником майна) пред`явлено вимогу до відповідача як винуватця ДТП про відшкодування майнової шкоди у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу в ДТП, розмір якої встановлено Висновком експерта № 222/24 від 20.09.2024 року, складеного судовим експертом Ковалем І.М., та станом на дату ДТП становить 64 029, 04 грн.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що різниця між заподіяними з вини відповідача позивачу матеріальними збитками (вартістю відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу) у розмірі 64 029,04 грн. та сумою страхового відшкодування, що склала 33 615,01 грн. (за вирахуванням франшизи 1 000,00 грн.), становить 30 414, 48 грн. (з урахуванням ПДВ).
Доказів здійснення ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» виплат страхового відшкодування ОСОБА_1 матеріали справи не містять. 
В апеляційній скарзі відповідач вказує, що обов`язок з відшкодування завданих позивачу внаслідок ДТП збитків слід покласти саме на страховика, оскільки заявлений розмір майнової шкоди не перевищував ліміт відповідальності страховика. 
Таким чином, спір між сторонами виник з приводу невиплати ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» позивачу, як потерпілій від ДТП, страхового відшкодування в порядку ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована у відповідача ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.».
Безпідставним є посилання апелянта у апеляційній скарзі на ту обставину, що оскільки ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» перебуває в процесі ліквідації, отже позивач мав скористатися своїм правом звернення до гаранту, а натомість передчасно подав позов про стягнення шкоди з неналежного відповідача - ОСОБА_2 . 
Відповідно до відповіді МТСБУ від 09.01.2024 року №3-01б/226 на дату одержання запиту відомостей про звернення ОСОБА_1 внаслідок ДТП, яка сталася 30.06.2021 року не виявлено. ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» не передавало до МТСБУ матеріали справ щодо виплат страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» станом на час розгляду справи перебуває у стадії припинення, тобто вона не ліквідована, отже позивачем вірно обрано відповідача у даних правовідносинах щодо стягнення страхового відшкодування саме з ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.». 
Однак, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів звернення ОСОБА_1 до страховика винної у ДТП особи - ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» із заявою про виплату страхового відшкодування, а обов`язок з виплати страхового відшкодування у страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальної (полісом) виникає за наявності всіх елементів юридичного складу, зокрема: настання страхового випадку - ДТП; подання заяви на виплату страхового відшкодування та інших, передбачених п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», документів, суд дійшов вірного висновку про наявність у винної в ДТП особи ОСОБА_2 обов`язку по відшкодуванню потерпілому різниці між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу і страховим відшкодуванням (матеріальним збитком). Оскільки страхова компанія відповідно до діючого на той час законодавства не мала сплачувати коефіцієнт фізичного зносу, який складає - 0,70, строк експлуатації автомобіля позивача перевищує 12 років, та франшизу у розмірі 1 000 грн, яка передбачена полісом, суд дійшов вірного висновку про те, що вартість коефіцієнту фізичного зносу і фрашизу має відшкодовувати позивачеві саме ОСОБА_2 .
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Подібні за змістом висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-760цс15, від 22 березня 2017 року у справах № 910/3650/16, № 910/32969/15, а також у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 910/3867/16, від 01 лютого 2018 року у справі № 910/22886/16, Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17оскільки коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу та його складових частин враховується при визначенні матеріального збитку, який відшкодовується страховиком, натомість при визначенні розміру відшкодування, яке підлягає стягненню з винної особи, враховується принцип повного відшкодування шкоди потерпілому, зокрема відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (статті 1192, 1194 ЦК України).
Відповідно до постанови Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі 757/54513/16 зазначено, що системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.
Разом з тим, як слідує з проаналізованих норм закону, передбачено визначення розміру відшкодування понесених потерпілим збитків, спричинених внаслідок ДТП, двома способами: шляхом встановлення вартості втраченого майна (оцінка (звіт) спеціаліста, експерта розміру заподіяних збитків для відновлення пошкодженого транспортного засобу) або ж надання документів на підтвердження вже понесених витрат за проведення ремонту пошкодженого автомобіля. Таким чином, потерпіла особа має право пред`явити вимоги до страхової організації, а у разі недостатності страхової виплати, - і до винного, будь-яким із названих способів.
Аргументи відповідача як на підставу для відмови у стягненні майнової шкоди на те, що позивач не надав доказів на підтвердження факту оплати ним, як потерпілою особою, відновлювального ремонту транспортного засобу, тобто здійснення ним фактичних витрат шляхом сплати відповідної суми, є необґрунтованими.
Так, позивачем було заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Позивачем надано належні і допустимі докази на підтвердження завданих збитків, внаслідок ДТП, що сталась з вини відповідача, а відповідачем вказаний розмір збитків не спростовано.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц (провадження № 61-4463св18), від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц (провадження № 61-34581св18), від 21 липня 2021 року у справі № 757/33065/18-ц (провадження № 61-691св21).
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що судом взято до уваги відсутність доказів здійснення позивачем відновлювального ремонту належного йому автомобіля, який було пошкоджено внаслідок ДТП з вини ОСОБА_2 , та зменшено суму різниці між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу і страховим відшкодуванням (матеріальним збитком).
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційних скаргах, відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення в оскаржуваній його частині не впливають, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи та учасником ліквідації наслідків ЧАЕС І категорії, за законом він звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги суд відносить на рахунок держави. 
Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення. 
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 25 345,40 грн залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна