П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року м. Київ

Справа №752/18536/24
Апеляційне провадження №22-ц/824/10709/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.
за участю секретаря Липченко О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Митрофанової А.О. 20 березня 2025 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 

В С Т А Н О В И В

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 130000 грн в межах ліміту відповідальності, а також понесені у справі судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 19 вересня 2021року о 17 год. 18 хв. на автомобільній дорозі «Знам`янка-Луганськ-Ізварино» М-04, на 337 км, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Subaru Outback», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості для руху, при випередженні транспортного засобу МАЗ-53366, д.н.з. НОМЕР_2 , та здійснив з ним зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.12.1, 2.3 «в» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). 
Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2021 року по справі про адміністративне правопорушення було призначено судову автотехнічну експертизу. Відповідно до висновку експерта Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України №СЕ-19/105-22/14-ІТ від 10 лютого 2022 року, в ситуації, що розглядалася, з технічної точки зору експерта, водії обох транспортних засобів повинні були діяти відповідно до приписів ПДР України, їхні дії перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням події ДТП, та відповідно кожен мав технічну можливість їй запобігти. Тобто, дії обох водіїв не відповідали вимогам ПДР України та перебували у причино-наслідковому зв`язку з настанням ДТП.
У подальшому, постановою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2024 року позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, так закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності. 
Водій ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не притягувався, однак відповідно до вказаного вище висновку судової автотехнічної експертизи та постанови суду, дії водія ОСОБА_2 також перебували у причинно-наслідковому зв`язку з настанням події ДТП, що проявилась в порушенні вимог пункту 10.1 ПДР України.
Відповідно до висновку експерта №46 від 08 жовтня 2021 року вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу, як власнику транспортного засобу марки «Subaru Outback», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 567300,60 грн.
Позивач вказував, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу МАЗ-53366, д.н.з. НОМЕР_2 , з причіпом ГКБ 8350, д.н.з. НОМЕР_3 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована полісом №204929159 у страховій компанії ПАТ «СК «Юнівес» з лімітом страхового відшкодування за шкоду, завдану майну потерпілого, у розмірі 130000 грн. А тому, посилаючись на положення ст. ст. 1187 та 1188 ЦК України (далі - ЦК України), а також статей 30.1, 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач вважав, що при наявності вини двох учасників ДТП, розмір відшкодування визначається у відповідній частці, тобто по 50% за кожним. Отже, розмір відшкодування завданих позивачеві збитків повинен складати 283650,30 грн (половина від фактично завданих збитків). При цьому, хоча вказана сума значно перевищує передбачений полісом ліміт страхового відшкодування, вимоги до ОСОБА_2 про відшкодування різниці між страховою виплатою та завданою матеріальною шкодою позивач не заявляє, у зв`язку із досудовим врегулюванням такого питання.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 березня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено.
Рішення суду мотивовано недоведеністю відповідно до вимог закону розміру завданої позивачу матеріальної шкоди внаслідок ДТП, а також його розподілу між вказаними відповідачами за відсутності доказів ліміту відповідальності страховика, враховуючи розмір частки вини іншого учасника ДТП.

Не погодився із вказаним судовим рішенням позивач, його представником подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що оскаржуване рішення суду є неправомірним, незаконним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню. Зазначає, що суд першої інстанції у своєму рішенні міг задовольнити позовні вимоги позивача частково, керуючись змістом ст. 1188 ЦПК України, стягнувши з відповідача ПАТ «СК «ЮНІВЕС», завдану матеріальну шкоду в розмірі 113460,12 грн, однак не зробив цього посилаючись на відсутність копії полісу страхування цивільно-правової відповідальності водія ОСОБА_2 . Однак, відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг від 09 квітня 2019 року №538, що набрало чинності 21 вересня 2019 року, встановлено страхові суми за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 130000,00 грн на одного потерпілого, а з 01 липня 2022 року страхова сума збільшилась до 160000,00 грн. Таким чином, позовні вимоги про стягнення із страховика завданої позивачу матеріальної шкоди в розмірі визначеного ліміту на дату події в сумі 130000,00 грн, обґрунтовані та є законними.
Суд першої інстанції не звернув увагу на письмовий доказ долучений до позовної заяви, а саме копію заяви позивача до страховика про виплату страхового відшкодування в сумі 130000,00 грн від 29 липня 2024 року, яка була узгоджена із страховиком, без визначення розміру франшизи, та попереднього огляду пошкодженого транспортного засобу.

Таким чином, судом першої інстанції не взяті до уваги фактичні дані про подання позивачем відповідної заяви про страхове відшкодування, та ігнорування відповідачем вимог ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Позивач також вказує на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що без встановлення вартості транспортного засобу у пошкодженому стані після ДТП, неможливо встановити розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, але це стосується обставин коли позовні вимоги пред`явлено до водія або власника транспортного засобу, діями якого завдано матеріальну шкоду, на різницю завданої шкоди, після страхового відшкодування. В даному випадку всі позовні вимоги пред`явлені до страховика, та саме на страховика покладений обов`язок встановити розмір завданої матеріальної шкоди, однак відповідач самоусунувся від свого обов`язку.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. 

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Майоров С.В. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив про її задоволення.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому, керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. 

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Судом установлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 є власником автомобіля Subaru Outback, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.13).
19 вересня 2021 року о 17.18 год., на автомобільній дорозі «Знам'янка-Луганськ-Ізварино» М-04, на 337 км, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки Subaru Outbасk, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу МАЗ-53366, д.н.з. НОМЕР_5 , який знаходився під керуванням водія ОСОБА_2 .
Працівниками поліції 19 вересня 2021 року був складений протокол серії ДПР18 №481967, за змістом якого ОСОБА_1 , 19 вересня 2021 року о 17.18 год., на автомобільній дорозі «Знам`янка-Луганськ-Ізварино» М-04, на 337 км, керуючи транспортним засобом Subaru Outbасk, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості для руху, не слідкував за дорожньою обстановкою та її зміною та при випередженні транспортного засобу МАЗ-53366, д.н.з. НОМЕР_5 , здійснив з ним зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.12.1, 2.3 «в» ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП (а.с.42).
Вказані обставини встановлені постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2024 року у справі №235/8070/21, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, а також закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності (а.с.11-12).
За змістом описової та мотивувальної частини вказаної постанови судом було встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, яке передбачено статтею 124 КУпАП, доведена та повністю підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме: обставинами, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №481967 від 19 вересня 2021 року; схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 19 вересня 2021 року; поясненнями ОСОБА_1 від 19 вересня 2021 року; поясненнями ОСОБА_2 від 19 вересня 2021 року; фототаблицями з місця дорожньо-транспортної пригоди; висновком експерта Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України №СЕ-19/105-22/14-ІТ від 10 лютого 2022 року.
У висновку експертного дослідження Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №СЕ-19/105/22/14-ІТ від 10 лютого 2022 року вказано на те, що в даній дорожньо-транспортній ситуації з технічної точки зору: 
-  водій автомобіля марки «Subaru Outback» н/з . НОМЕР_1 ОСОБА_1 , для забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен був за межами населеного пункту керувати автомобілем зі швидкістю не більше 90 км/год, відмовитись від виконання обгону на перехресті, та перед початком обгону переконатися в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту ліворуч тобто, діяти відповідно до вимог п. 12.6 (ґ); п. 14.2(б); п. 14.6 (а) ПДР України; 
- водій автомобіля марки «МАЗ-53366» державний номер НОМЕР_5 з причепом, номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_2 для забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен був перед зміною напрямку руху керованого ним автомобілю ліворуч, - переконатись в безпеці своїх дій для інших учасників дорожнього руху, тобто він повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 ПДР України;
- водій автомобіля марки «Subaru Outback» н/з . НОМЕР_1 ОСОБА_1 , виконуючи вимоги п. 12.6 (ґ); п. 14.2(б); п. 14.6 (а) ПДР України, мав можливість запобігти дану дорожньо-транспортну пригоду; 
- водій автомобіля марки «МАЗ-53366» державний номер НОМЕР_5 з причепом, номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_2 , виконуючи вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, мав можливість запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді; 
-  дії водія автомобіля марки «Subaru Outback» н/з . НОМЕР_1 ОСОБА_1 , які не відповідали вимогам п. 12.6 (ґ); п. 14.2(б); п. 14.6 (а) ПДР України, знаходились у прямому причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки водій ОСОБА_1 , виконуючи вимоги вищезгаданих пунктів ПДР України мав технічну можливість запобігти наступ даної події ДТП; 
- водій автомобіля марки «МАЗ-53366» державний номер НОМЕР_5 з причепом, номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_2 , який у дорожніх умовах, що склались, не впевнившись у небезпеці своїх дій для інших учасників дорожнього руху, змінив напрямок руху керованого ним автомобілю ліворуч на перехресті, що у свою чергу, призвело до виникнення аварійної ситуації і її переростання в ДТП - зіткненню з автомобілем марки «Subaru Outback» н/з . НОМЕР_1 , який виконував маневр його обгону, тобто дії водія автомобіля марки «МАЗ-53366» державний номер НОМЕР_5 з причепом, номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_2 , які не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, перебувають у причинному зв`язку з подією, що настала;
- в умовах даної події сліду гальмування довжиною 53 м та відстані, яку подолав автомобіль до зупинки не залишаючи слідів гальмування, відповідала швидкість руру, рівна не менше 102…104 км/г. експерт зазначив, що фактична швидкість руху автомобіля марки «Subaru Outback» н/з . НОМЕР_6 перевищувати розрахункову, оскільки гальмівний слід міг не повною мірою відбитись на дорожньому покритті та формула не враховує витрат кінетичної енергії на деформації деталей автомобілів при зіткненні (а.с.47-51).
Згідно з висновком експерта №46 за результатами автотоварознавчого дослідження від 08 жовтня 2021 року, складеного судовим експертом Дегтярем О.І., вартість матеріальних збитків (з технічної точки зору), заподіяних власнику автомобіля Subaru Outbасk, д.н.з. НОМЕР_1 , на момент проведення дослідження становить 567300,60 грн. Згідно даного висновку вартість збитку була розрахована, виходячи з ринкової вартості автомобіля на момент отримання ушкоджень, оскільки вартість відновлюваного ремонту визначена в розмірі 686659,71 грн (а.с.17-23).
За даними електронного ресурсу МТСБУ цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «МАЗ 53366», д.н.з.  НОМЕР_5 , забезпечена полісом ПАТ «СК «Юнівес» №204929159 (а.с.38).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з п. 3 ч.1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. 
Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору
В порядку ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В порядку ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом 1 ч. 1 ст.1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з ст.1194 ЦК України в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 2004 року, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до ст. 5 цього Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до ст. 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно п. 22.1 ст. 22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Згідно з пунктом 32.1 статті 32 зазначеного закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.
Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:
у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;
у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати)

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №752/16797/14-ц, вказано на те, що відповідно до пункту третього частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Отже, за наявності вини всіх володільців автомобілів розмір відшкодування суд визначає у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення, зокрема залежно від ступеня вини кожного володільця (п.п.50, 51).
У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі №641/2795/16-ц зазначено, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц роз`яснено, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. 
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом і в постановах від 30 січня 2019 року у справі № 755/9320/15-ц, від 24 лютого 2020 року у справі № 707/2727/18 та інших, що свідчить про усталену судову практику у таких правовідносинах.
У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження №14-27цс21), Велика Палата Верховного Суду, у пунктах 136, 137 указаної постанови зазначила, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.
Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц).

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В порядку визначеному ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постановах від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19, від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри».

З наведених обставин справи вибачається, що знайшли своє підтвердження обставини дорожньо-транспортної пригоди 19 вересня 2021року, за участю автомобіля марки «Subaru Outbасk» д.н.з.  НОМЕР_1 , яким керував позивач, та автомобіля «МАЗ-53366» д.н.з. НОМЕР_5 , яким керував ОСОБА_2 .. Вина у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди, постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, визнана за позивачем. Ці обставини встановлені судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача, тому доведенню в рамках розгляду даної справи не підлягають. Вони не заперечуються і позивачем в доводах апеляційної скарги.
Разом з цим у постанові щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності зазначено про наявність вини обох водіїв. Протокол про адміністративне правопорушення відносно другого учасника пригоди - ОСОБА_2 не складався і питання щодо його вини в порядку визначеному Кодексом про адміністративні правопорушення України не вирішувалось. 
Слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що незважаючи на те, що вина іншого водія не була встановлена під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд має можливість оцінити належні та допустимі докази щодо його вини у порушенні Правил дорожнього руху України, спричиненні дорожньо-транспортної пригоди та завдання матеріальної шкоди.
Судом першої інстанції на підставі висновку експертного дослідження Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №СЕ-19/105/22/14-ІТ від 10 лютого 2022 року, був визначений ступінь вини водія ОСОБА_2 - 20% , а ступінь вини позивача - 80%. Вказане не заперечується позивачем в доводах апеляційної скарги.
Позивач вказував, що за відкритими даними МТСБУ цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «МАЗ-53366», д.н.з. НОМЕР_5 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована полісом №204929159 у відповідача - ПАТ «СК «Юнівес». Відкрита інформація на сайті МТСБУ не містить істотних умов договору, укладеного між відповідачем ПАТ «СК «Юнівес» та страхувальником за полісом №204929159, а саме ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну третіх осіб та розміру франшизи. 
Матеріали справи не містять копії зазначено полісу (договору), з якого можна було б достеменно встановити передбачений ним розмір ліміту страхового відшкодування за шкоду, завдану третім особам, а також розмір франшизи у разі її встановлення таким полісом в цілому. З клопотанням про витребування доказів позивач до суду не звертався. 
Крім того, як вбачається з висновку експерта №46 за результатами автотоварознавчого дослідження від 08 жовтня 2021 року, вартість матеріальних збитків (з технічної точки зору), заподіяних власнику автомобіля марки «Subaru Outbасk», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент проведення дослідження становить 567300,60 грн. В мотивувальній частині висновку вказано, що вартість збитку була розрахована, виходячи з ринкової вартості автомобіля на момент отримання ушкоджень в сумі 567300,40 грн, оскільки вартість відновлюваного ремонту (без врахування зносу запасних частин) є більшою, ніж вартість транспортного засобу до ДТП, а саме становить 686659,71 грн.
Виходячи з положень чинного законодавства автомобіль позивача вважається фізично знищеним, тому позивачу могла б бути відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, пропорційно до визначеного судом ступеню відповідальності водія застрахованого транспортного засобу. Проте в матеріалах справи відсутні докази вартості автомобіля «Subaru Outback», д.н.з. НОМЕР_1 , після ДТП. Вказане, у свою чергу, позбавляє суд здійснити розрахунок розміру матеріальної шкоди відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Клопотань про призначення відповідної експертизи для визначення вартості пошкодженого автомобіля після ДТП позивачем не заявлялось. 
В доводах апеляційної скарги позивач посилається на те, що ним був визначений розмір страхового відшкодування виходячи із встановленого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 09 квітня 2019 року №538 страхові суми за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, заподіяну майну потерпілих. Проте з огляду на відсутність даних про істотні умови договору страхування, наявність даних про фізичне знищення автомобіля позивача і відсутність даних про його вартість після ДТП, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено достатніми та належними доказами розмір шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, як страховика другого учасника ДТП.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на узгодження зі страховиком суми страхового відшкодування також не підтверджено жодними доказами, а сама по собі подана позивачем заява про виплату страхового відшкодування в сумі 130000,00 грн від 29 липня 2024 року, без даних про прийняте страховою компанією рішення не підтверджує обставин узгодження страхової суми, як на те посилається сторона позивача. 
В апеляційній скарзі сторона позивача вказує на безпідставність висновку суду першої інстанції про відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, так як це стосується обставин коли позовні вимоги пред`явлено до водія або власника транспортного засобу, діями якого завдано матеріальну шкоду, на різницю завданої шкоди, після страхового відшкодування, а в даному випадку всі позовні вимоги пред`явлені до страховика. Проте така формула розрахунку відшкодування наведена у ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що вказує на її застосування у правовідносинах учасником яких є страхова компанія на підставі договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів .
Інших доводів апеляційна скарга не містить, а в силу положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанцій правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. Виходячи із основних принципів цивільного процесу, зокрема, змагальності і диспозитивності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених позовних вимог. Оскаржуване судове рішення містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.
Таким чином, посилання позивача на те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені обставини справи, що призвело до прийняття необґрунтованих висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду, не знайшли свого підтвердження.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. 
З огляду на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з положень ст.141 ЦПК України, відсутні підстави і для здійснення позивачеві понесених судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, 

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 березня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 16 січня 2026 року.