ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/4465/24
категорія 112030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача: ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України із розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 197 від 22.09.2022 в частині невиплати їй іншої 4/5 частини одноразової грошової допомоги від 15 000 000 грн, у сумі 12 000 000 грн;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити їй 4/5 частини одноразової грошової допомоги у сумі 12 000 000 грн.
Аргументуючи позовні вимоги вказала, що у зв`язку із загибеллю під час виконання військових завдань щодо захисту Батьківщини від військової агресії російської федерації її чоловіка ОСОБА_3 звернулася із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої положеннями Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Така допомога їй призначена та виплачена у розмірі 3 000 000 грн, тобто 1/5 від необхідної суми (15 000 000 грн). Не погоджуючись із розміром отриманої виплати, представник позивачки звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із адвокатським запитом щодо обрахунку такої виплати. Одночасно позивачкою повідомлено про відсутність прав на отримання одноразової грошової допомоги передбаченої положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану" інших членів сім`ї, так як сини загиблого повнолітні, а батьки померли. Вважає, що у зв`язку із відсутністю інших отримувачів одноразової грошової допомоги прийняте рішення комісії Міністерства оборони України із розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 197 від 22.09.2022 в частині невиплати їй іншої 4/5 частини протиправне. 
Ухвалою суду від 11.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у даній справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
01.04.2024 від представника Міністерства оборони України надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. Зазначає, що від реалізації (не реалізації) права на отримання одноразової грошової допомоги однією особою, залежить розмір такої допомоги іншої особи. Отже, в першу чергу слід встановити коло осіб, які мають право претендувати на виплату одноразової грошової допомоги. Для дослідження цього питання на адресу Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) подано відповідні запити. Від ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідь на час написання відзиву не надійшла. У свою чергу Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України повідомив, що згідно з висновку ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 , дружина загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 має право на виплату одноразової грошової допомоги. Втім, окрім неї претендувати на таку виплату можуть батьки загиблого. Згідно з витягом із особової справи батько загиблого ОСОБА_4 та мати ОСОБА_5 , які зі слів дружини померли, проте ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно з витягом із особової справи не має можливості перевірити зазначену інформацію, ідентифікувати в Реєстрі Державної реєстрації актів цивільного стану батьків загиблого так, як інформація щодо дати їх народження відсутня. Разом з тим, відповідно до поданих ІНФОРМАЦІЯ_3 документів у загиблого є діти від попереднього шлюбу: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , нотаріальну відмову від одноразової грошової допомоги не надав, проте може претендувати на отримання одноразової грошової допомоги та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , особа з інвалідністю дитинства, опікуном якого рішенням Корольовського районного суду м. Житомира призначено його мати, ОСОБА_2 (колишню дружина загиблого), яка звернулася із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на сина.
Ухвалою від 04.04.2024 заяву представника Міністерства оборони України про залучення для участі у справі третіх осіб, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача, задоволено, залучено до участі у справі ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 , як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача.
24.04.2024 від ОСОБА_2 надійшло до суду клопотання про зупинення провадження у даній справі, до набрання законної сили рішенням у справі №240/3139/24, у задоволенні якого ухвалою суду від 06.05.2024 відмовлено за відсутності підстав, оскільки за відомостями Діловодства спеціалізованого суду відповідно до ухвали суду від 23.04.2024 постановленої у справі № 240/3139/24 позовну заяву повернуто ОСОБА_2 . 
Ухвалою суду від 21.06.2024 клопотання ОСОБА_2 задоволено, зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням Корольовського районного суду м.Житомира прийнятого у справі № 296/4735/24.
Відповідно до ухвали суду від 04.06.2025 поновлено провадження у даній справі, постановлено перейти до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 27.06.2025, яке відкладено на 31.07.2025 у зв`язку із неявкою сторін, які беруть участь у даній справі та задоволенням клопотань від 27.06.2025 позивачки, представника відповідача та представника ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 про розгляд підготовчого засідання без їх участі. 
27.06.2025 від представника ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшли пояснення на позовну заяву, в яких вказує, що у Міністерства оборони України виникає обов`язок не лише виплатити одноразову грошову допомогу, а й розподілити її відповідно до кількості осіб, які мають право на її отримання. Зазначає, що право на таку виплату мають, зокрема дружина загиблого ОСОБА_3 , його батьки, оскільки відомості про їх смерть не підтверджені Реєстром Державної реєстрації актів цивільного стану, такі надійшли лише зі слів дружини та його діти від попереднього шлюбу.
Ухвалою суду від 27.06.2025 закрите підготовче провадження і призначено адміністративну справу до судового розгляду по суті на 31.07.2025.
31.07.2025 до суду сторони, які беруть участь у розгляді справи не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи без їх участі. Позивачка, яка належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду справи до суду не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила.
Відповідно до ухвали суду від 31.07.2025 судовий розгляд даної справи постановлено провести у порядку письмового провадження без виклику учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, судом встановлено наступне.
Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.05.2022 позивачка є дружиною померлого військовослужбовця ОСОБА_3 .
Загиблий військовослужбовець від першого шлюбу мав синів: ОСОБА_7 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Батьки ОСОБА_3 померли: батько - ОСОБА_4 у 1979 році та мати - ОСОБА_5 , актовий запис ОСОБА_8 у 1994 році, про що свідчить висновок ІНФОРМАЦІЯ_4 від 09.05.2025, який міститься в матеріалах справи.
Крім того, за інформацією викладеною у висновку ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 , син загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 має право на одержання рівною часткою грошової допомоги встановленої п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
ОСОБА_6 за одноразовою грошовою допомогою до ІНФОРМАЦІЯ_4 не звертався, за інформацією РТЦК подав до суду заяву щодо встановлення батьківства.
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_7 під час виконання бойового завдання, про що сповіщено ОСОБА_1 - дружину загиблого військовослужбовця, шляхом надіслання повідомлення про смерть № 195 від 13.06.2022. Факт смерті зафіксовано відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_2 від 20.06.2022, копія якого міститься в матеріалах справи.
Як свідчать матеріали справи, позивачці, як дружині загиблого військовослужбовця призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 3 000 000 грн, відповідно до протоколу № 197 від 22.09.2022 складеного комісією.
Не погоджуючись із розміром отриманої виплати, представник позивачки звернувся до Міністерства оборони України із заявою про роз`яснення призначеної їй одноразової грошової допомоги, передбаченої п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
За результатами розгляду поданої заяви повідомлено про відсутність нотаріально засвідчених заяв від дітей загиблого ОСОБА_3 , про відмову від часток одноразової грошової допомоги, такі до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України не надійшли.
Позивачка вважає, що при прийнятті рішення про призначення одноразової грошової допомоги, як дружині померлого військовослужбовця Міністерство оборони України безпідставно зменшило її розмір, оскільки батьки загиблого померли, а діти від першого шлюбу досягли повноліття та не мають право на таку виплату. Позивачка вважає, що має право на доплату такої виплати у розмірі 12 000 000 грн, що слугувало підставою для звернення до суду із даним позовом за захистом порушеного права.
Положення ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII, в редакції на дату загибелі ОСОБА_3 ).
Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі (ст.1 Закон № 2011-ХІІ).
Дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (пункт 2 частини 1 статті 3 Закону № 2011-ХІІ).
У той час, дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження (ч.1 ст.3 Закон № 2011-ХІІ).
Відповідно до п.2 ч.2 ст. 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
Згідно з статтею 16-1 Закону №2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Пунктом 1 статті 16-4 Закону №2011-XII встановлено: що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги. У контексті викладених норм, слід відмітити, що виплата одноразової грошової допомоги не призначається, якщо смерть військовослужбовця є наслідком його перебування у стані алкогольного сп`яніння та вчинення ним певних активних дій у такому стані, які безпосередньо призвели до смерті (загибелі).
Спірні відносини між учасниками даної справи виникли щодо розміру отриманої позивачкою одноразовою грошовою допомогою, у зв`язку із загибеллю її чоловіка.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 16-1 Закону № 2011-XII, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Частиною 1 ст. 9 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.
Верховний Суд у постанові від 06.07.2022 у справі № 240/5809/18, зауважив, що Закон № 2011-XII визначення "члена сім`ї" не містить.
Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Отже, щоб мати право на отримання грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, особа, яка вважає себе членом сім`ї такого військовослужбовця, повинна довести:
1) факт проживання з загиблим;
2) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №456/1258/17.
Як вбачається з матеріалів, позивачка є дружиною загиблого ОСОБА_3 та на підставі протоколу № 197 від 22.09.2022 їй призначена одноразова грошова допомога у розмірі 3 000 000 грн, у той час як вона вважає, що мала право на отримання такої допомоги у розмірі 15 000 000 грн, оскільки діти загиблого від першого шлюбу повнолітні, а батьки померли, ще до його загибелі.
Втім, як свідчить зміст вищевказаних норм, станом на дату загибелі військовослужбовця право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця.
Тобто, закон не обмежував можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги повнолітнім дітям, як вважає представник позивачки.
Також, за змістом висновку ІНФОРМАЦІЯ_4 право на таку допомогу має син ОСОБА_7 , (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_6 ), в інтересах якого звернулася за такою допомогою ОСОБА_9 , як законний представник недієздатної особи; позивачці призначено та здійснено виплату такої допомоги у розмірі 3 000 000 грн; батьки загиблого військовослужбовця померли; син загиблого ОСОБА_6 , (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_5 ) за одноразовою грошовою допомогою не звертався, однак може претендувати на таку виплату, однак за інформацією РТЦК подав до суду заяву щодо встановлення батьківства. 
Таким чином, як свідчать матеріали справи та за доводами ІНФОРМАЦІЯ_4 , на отримання спірної одноразової допомоги має право три члена сім`ї: дружина (яка отримала виплату у розмірі 3 000 000 грн) та два сини загиблого військовослужбовця від першого шлюбу, а тому підлягає виплаті нарахуванню у рівних частках.
Проаналізувавши вищевикладене, до спірних правовідносин необхідно застосовувати редакцію Закону № 2011-ХІІ, яка була чинна станом на день загибелі ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ), яка передбачала право на отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї загиблого військовослужбовця (відповідно до положень СК України членами сім`ї в тому числі є батьки та діти), батьками та утриманцями.
Тобто чинне законодавство на день смерті військовослужбовця не передбачало вікові обмеження щодо дітей на отримання одноразової грошової допомоги, мали право на вказану виплату як неповнолітні так і повнолітні.
Таким чином, реалізація права на виплату одноразової грошової допомоги передбачена абз. 2 п. 2 Постанови № 168 та визначається з дати загибелі, визначеної у свідоцтві про смерть військовослужбовця, а також обмежується відповідно до п. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ строком у три роки з дня виникнення такого права. Оскільки датою смерті ОСОБА_3 є ІНФОРМАЦІЯ_7, тобто з цієї дати виникає право членів сім`ї у трирічний термін на звернення із заявою про отримання одноразової грошової допомоги.
Держава має забезпечити рівні та справедливі соціально-правові гарантії для усіх членів сімей військовослужбовців, що загинули (померли) через виконання ними обов`язків військової служби. Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду 05.02.2025 у справі № 120/17960/23.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується принципом верховенства права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 6 КАС України.
Таким чином, підсумовуючи наведене, суд вважає, що твердження представника відповідача щодо обґрунтованості підстав, які слугували відмові у донарахуванні позивачці одноразової грошової допомоги, як дружині загиблого військовослужбовця зв`язку із смертю її чоловіка спростовані матеріалами справи, а отже такі доводи відповідача є безпідставними.
Частиною другою ст.9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Водночас, Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. У разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Обираючи належний і ефективний спосіб захисту порушених прав, суд бере до уваги, що призначення одноразової грошової допомоги належить до дискреційних повноважень Міністерства оборони України, відтак суд вважає за необхідне зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву позивачки із доданими документами про призначення одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, внаслідок загибелі (смерті) чоловіка ОСОБА_3 , пов`язаної із захистом Батьківщини враховуючи право інших членів сім`ї загиблого на таку виплату та здійснити необхідне донарахування, з урахуванням вже виплаченої суми.
За наведених обставин позовні вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачці 4/5 частини одноразової грошової допомоги у сумі 12 000 000 грн задоволенню не підлягають.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.
Зважаючи на відсутність документально підтверджених витрат, питання про їх розподіл, відповідно до ст.139 КАС України, судом не вирішується. 
Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72, 77-78, 139, 143 243-246 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, 6, м.Київ, 03168. ЄДРПОУ: 00034022), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 . ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ), про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України із розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 197 від 22.09.2022 в частині невиплати ОСОБА_1 іншої частини одноразової грошової допомоги від 15 000 000 грн.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 із доданими документами про призначення одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, внаслідок загибелі (смерті) чоловіка ОСОБА_3 , пов`язаної із захистом Батьківщини враховуючи право інших членів сім`ї загиблого на таку виплату та здійснити необхідне донарахування, з урахуванням вже виплаченої суми.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 20 січня 2026 р.

20.01.26