ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 січня 2026 року м. Житомир справа № 640/5414/20
категорія 111030100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Водафон Ентерпрайз Юкрейн" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Водафон Ентерпрайз Юкрейн" звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення – рішення від 09.12.2019 №0368980408.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що технічна помилка товариства у податковій декларації не призвела до неправильного визначення зобов`язання з податку на прибуток та не вплинула на порядок розрахунків позивача з бюджетом; ПК України не передбачає відповідальності виключно за допущені в податковій звітності арифметичні помилки, які не призвели до фактичної недоплати податку до бюджету; позивач правомірно подав уточнюючий розрахунок у зв`язку з самостійно виявленими помилками; ПК України не передбачає відповідальності при поданні уточнюючих розрахунків за відсутності у платника податків суми недоплати; у діях позивача відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторона складу правопорушення, передбаченого п.48.1 ст.48 ПК України, оскільки товариство не допустило будь-яких порушень податкового законодавства; такі донарахування податкових зобов`язань не можуть здійснюватись за результатами камеральної перевірки.
Ухвалою суду від 12.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
Законом України №2825-IX від 13.12.2022, що набрав чинності 15.12.2022, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.
За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2025 адміністративну справу передано для розгляду головуючому судді Шуляк Л.А.
Ухвалою суду прийнято до провадження дану справу та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив. Вказав, що подання уточнюючої податкової декларації від 18.12.2019 року №904744591 відбулось після винесення контролюючим органом податкового повідомлення – рішення від 09.12.2019 року №0368980408. Таким чином втрачається поняття «самостійності» виправлення. При цьому в уточнюючій податковій декларації товариством не було застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 3 % відповідно до п. 50.2 ст. 50 ПК України від суми заниженого податкового зобов`язання уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток підприємств, тобто товариство не усунуло порушення належним чином. Вважає, що досліджувані під час камеральної перевірки питання за своїм змістом охоплюються вжитою у абзаці першому пункту 76.3 статті 76 ПК України конструкцією «камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку.
Позивачем подано відповідь на відзив, де вказано, що доводи позовної заяви не спростовано відповідачем.
Ухвалою суду від 13.11.2025 призначено дану справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала.
Представник відповідача проти позовних вимог заперечувала.
Заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про можливість продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, про що ухвалено рішення, яке відображено у протоколі судового засідання від 11.12.2025.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який наразі триває. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.
Відповідно до наказів Житомирського окружного адміністративного суду головуючий суддя Шуляк Л.А. перебувала у щорічній відпустці в періоди з 02.06.2025 по 18.06.2025, з 15.08.2025 по 05.09.2025, з 30.12.2025 по 02.01.2026 включно.
Суд, враховуючи пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини. 
ГУ ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку податкової декларації з податку на прибуток підприємства за три квартали 2019 року, за результатами якої складено акт від 18.11.2019 №1458/26-15-04-08-21/37923501.
На підставі висновків акту перевірки винесено податкове повідомлення-рішення від 09.12.2020 року № 0368980408 на суму 416469,00 грн, зокрема збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, на суму 277 646 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 138 823 грн (50%) згідно із п.123.1 ст.123 ПК України.
Позивач, не погоджуючись із таким рішенням, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до приписів статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно із вимогами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невідповідності резидента Дія Сіті вимогам, визначеним пунктами 2, 3 частини першої та пунктом 10 частини другої статті 5 Закону України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні».
За змістом пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Отже, мета камеральної перевірки - виявити в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичні та/або методологічні помилки, або інші відомості які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання або посвідчують інші реєстраційні порушення, які доводять склад податкового правопорушення. Камеральна перевірка проводиться на систематичній основі, тобто перевіряються всі без винятку податкові декларації та уточнюючі розрахунки, подані платником, якого перевіряють.
У постанові від 16.01.2024 у справі №440/2547/22 Верховний Суд вказав, що камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, які зазначені у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість, Єдиного реєстру акцизних накладних та даних електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних системи обліку даних реєстратора розрахункових операцій. Тобто, якщо під час камеральної перевірки контролюючий орган на підставі саме інформаційних баз даних виявить, що платник податків занизив податкові зобов`язання з відповідного податку, це може бути підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення із визначенням суми занижених зобов`язань. Однак, у випадку, якщо для висновку про заниження податкових зобов`язань необхідним є дослідження безпосередньо первинних документів, які підтверджують показники податкової звітності, питання достовірності, повноти нарахування і сплати податку підлягає перевірці шляхом проведення документальної перевірки.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що контролюючий орган, встановивши під час проведення камеральної перевірки декларації заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток, мав призначити документальну перевірку для дослідження безпосередньо первинних документів, які підтверджують показники цієї декларації, оскільки питання достовірності, повноти нарахування і сплати податку встановлюються в ході саме такої перевірки.
Щодо встановленого заниження податкового зобов`язання слід зазначити наступне.
Згідно з п. 46.1 ст. 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі -податкова декларація) – документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.
Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до п. 137.1 ст. 137 ПК України, податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.
Згідно з п. 137.4 ст. 137 ПК України, податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком.
З аналізу наведених норм податкового законодавства вбачається, що податкове зобов`язання з податку на прибуток розраховується платником цього податку самостійно та ним подаються податкові декларації за податковими (звітними) періодами, які становлять календарні квартал, півріччя, три квартали, рік і розрахунки у вказаних у вказаних деклараціях здійснюються наростаючим підсумком, тобто декларація за три квартали має включати в себе розрахунки за весь період І-ІІІ кварталів (з урахуванням розрахунків з І квартал та за півріччя).
За кожен цей період платник податків також визначає суму податку на прибуток, яка підлягає сплаті до бюджету.
Наказом Міністерства фінансів України від 10.10.2015 № 897, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1415/27860, затверджено форму податкової декларації з податку на прибуток підприємств, згідно з якою: в рядку 17 декларації зазначається Податок на прибуток за звітний (податковий) період (рядок 06 + рядок 08 + рядок 10 + рядок 12 + рядок 15 - рядок 16 ЗП); в рядку 18 зазначається Податок на прибуток за результатами попереднього звітного (податкового) періоду поточного року з урахуванням уточнень (рядок 17 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) період поточного року); в рядку 19 зазначається Податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду (рядок 17 - рядок 18) (+, -).
В рядку 19 декларації з податку на прибуток зазначається різниця між сумою загалом нарахованого податку на прибуток та сумою вже сплаченого податку у попередньому податковому періоді.
Як встановлено судом, ТОВ «Водафон Ентерпрайз Юкрейн» 01.11.2019 року подано звітну податкову декларацію за три квартали 2019 року (№ 9256579628), в якій задекларовано податок на прибуток за результатами попереднього звітного (податкового) періоду поточного року з урахуванням уточнень (рядок 17 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) період поточного року) (р.18) в сумі 277646 грн.
При цьому, відповідно до декларації за півріччя 2019 року (від 26.07.2019 року №9163610209) задекларовано рядок 17 (податок на прибуток за звітний (податковий) в сумі 0 грн.
Таким чином, податковий орган дійшов висновку, що товариством було занижено значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток в сумі 277 646 грн.
Водночас, позивач вказує, що при поданні декларації з податку на прибуток за 3 квартали 2019 року допущено арифметичну помилку – у рядку 19 неправильно зазначено суму податку на прибуток, нарахованого за результатами останнього (звітного) податкового періоду. Замість суми 0 грн вказано суму, яка була сплачена за результатами першого кварталу 2019 року – 277 646 грн.
Слід врахувати, що зобов`язання з податку на прибуток у сумі 277 644 грн, які було задекларовано у податковій декларації за перший квартал 2019 року 15.05.2019 були сплачені позивачем, що підтверджується банківською випискою від 15.05.2019.
Отже, станом на день подання податкової декларації № 9256579628 за три квартали 2019 року (01.11.2019) у позивача були відсутні податкові зобов`язання з податку на прибуток, нарахованого за результатами останнього (звітного) податкового періоду у сумі 277 644 грн.
Позивач помилково вказав про сплату податку на прибуток у розмірі 277 646 грн за попередній звітний період – півріччя 2019 року. Внаслідок чого позивач фактично задекларував переплату з податку на прибуток у розмірі – 277 646 грн.
Повертаючись до висновку суду про непроведення відповідачем документальної перевірки, слід звернути увагу податкового органу, що у саме під час проведення такої перевірки та дослідженні первинних документів бухгалтерського обліку, було б встановлено чи мав місце факт реального заниження податкових зобов`язань зі сплати податку, а не формальна помилка, допущена платником податку.
Вказана помилка була виправлена товариством 17.12.2019 шляхом подання уточнюючої декларації за 3 квартали 2019 року, яка була прийнята відповідачем. 
Разом з тим, на дату подання уточнюючої декларації відповідач вже прийняв оскаржуване ППР №0368980408 від 09.12.2019.
Суд враховує, що відповідно до п. 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.
Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:
а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;
б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.
Пункт 123.1 статті 123 Податкового кодексу України передбачає, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
За наведеного правового регулювання можна дійти висновку, що сума податкового зобов`язання з податку на прибуток визначається та штрафні санкції застосовуються виключно у випадку, якщо дані перевірок свідчать про заниження суми його податкових зобов`язань, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Тобто, умовами застосування штрафу за пунктом 123.1 є: наявність діяння платника податків, яке призвело до самостійного визначення контролюючим органом суми грошового зобов`язання (заниження, неподання декларації тощо); визначення контролюючим органом конкретної суми недоплаченого податку, що відрізняється від самостійно задекларованої; обчислення штрафу у відсотковому розмірі саме від цієї суми недоплати.
Верховний Суд у постановах від 03.05.2018 у справі № 820/4177/17, від 26.06.2018 у справі № 804/5687/15, від 31.07.2018 у справі № 824/2675/14-а, від 14.08.2018 у справі № 818/1507/17 дійшов висновку, що: формальні помилки у податковій звітності, які не призвели до фактичного заниження податкових зобов`язань чи несплати податку до бюджету, не можуть бути підставою для застосування штрафних санкцій; об`єктом застосування штрафу є саме несвоєчасно сплачена чи не сплачена сума узгодженого грошового зобов`язання, а не будь-яка арифметична або методологічна помилка у декларації.
Стаття 109 ПК України визначає, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
Верховний Суд у постанові від 08.05.2025 у справі № 320/23666/23 вказав, що податковим правопорушенням є не будь-які арифметичні чи методологічні помилки, а лише ті, які призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством.
Також слід врахувати позицію Верховного Суду щодо правомірності застосування штрафу за порушення пункту 50.1. статті 50 ПК України у разі відсутності заниження податкового зобов`язання. Зокрема, суд вказав, що умовою для сплати штрафу є факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, тому при виявленні помилок у податковій звітності, які не призвели до недоплати податкових зобов`язань штраф не сплачується (постанови від 06.02.2018 у справі № 805/9134/13-а, від 31.01.2018 у справі № 826/20009/13-а, від 27.06.2023 у справі №200/7617/21).
Проаналізувавши наведене, суд висновує, що застосування податкових санкцій можливе лише за наявності об`єктивного складу правопорушення; необхідним є фактичне порушення обов`язку платника, яке спричинило негативні наслідки для бюджету або створює реальний ризик таких наслідків; формальна помилка без реальної шкоди бюджету не утворює складу податкового правопорушення.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в діях позивача був відсутній об`єктивний склад правопорушення, оскільки ним не було занижено податкові зобов`язання зі сплати податку, а допущено формальну помилку, яка не спричинила негативних наслідків для бюджету, відповідно відсутні підстави для донарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, на суму 277 646 грн та застосування штрафні санкції у розмірі 138 823 грн на підставі п.123.1 ст.123 ПК України.
За таких обставин, слід визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 09.12.2019 №0368980408.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат проводиться відповідно до ч.1 ст.139 КАС України.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 09.12.2019 №0368980408.
Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Водафон Ентерпрайз Юкрейн" 6247 (шість тисяч двісті сорок сім) 03 коп. витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст складено: 23 січня 2026 р.

23.01.26