ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року	Львів	Справа № 500/2337/25 пров. № А/857/22240/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року про повернення позовної заяви у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Чепенюк О.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 13 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

23 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просила: визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2022 рік, за 2023 рік та за 2024 рік; зобов`язати нарахувати та виплатити їй грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2022 рік, за 2023 рік та за 2024 рік; визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2023 по 2024 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу; зобов`язати щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2023 но 2024 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу; визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати їй грошової допомоги для оздоровлення, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу; зобов`язати щодо ненарахування та невиплати їй грошову допомогу для оздоровлення, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу; визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу; зобов`язати щодо ненарахування та невиплати їй матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу; визнати протиправною бездіяльність  щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 29.12.2024 по 22.01.2025; зобов`язати щодо ненарахування та невиплати їй середній заробіток (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 29.12.2024 по 22.01.2025; зобов`язати відповідача провести належний розрахунок із зазначенням усіх сум, які підлягають щомісячній виплаті за час проходження служби.
Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 позовну заяву залишено без руху. Зазначено недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення (десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху). Вказано, що позивачу у цей строк необхідно було усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду, в якій вказати причини поважності пропуску цього строку, навести обставини, які об`єктивно перешкоджали позивачу своєчасно звернутися до суду, та надати відповідні докази на їх підтвердження у разі наявності таких, копії грошового атестату, виданого Військовою частиною НОМЕР_1 при звільненні ОСОБА_1 29.12.2024 з військової служби, клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача з обґрунтуванням відповідно до положень КАС України; а також сформувати коректно та прийнятно позовні вимоги зобов`язального характеру у відповідності до способів захисту, визначених КАС України, та викласти їх у формі чи окремої заяви, чи шляхом оформлення нової редакції позовної заяви, які подати до суду.
Представник позивача ухвалу про залишення позовної заяви без руху отримала 28.04.2025 після 17.00 год, що підтверджується довідкою про доставку до електронного кабінету, тобто в розумінні положень КАС України 29.04.2025. 
12.05.2025 зареєстрована заява представника позивача (сформована дата документа в системі “Електронний суд” 11.05.2025 (неділя)) про долучення доказів та заяви про усунення недоліків.
Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суддя суду першої інстанції, виходила з того, що позивач у межах десятиденного строку з дня вручення ухвали суду про залишення позовної заяви без руху не зверталася до суду з клопотанням про продовження процесуального строку, встановленого судом, для усунення недоліків, тобто підстав вирішувати питання про продовження процесуального строку, встановленого судом, не має. У цій справі у строк, встановлений судом, представником ОСОБА_1 не виконанні вимоги ухвали судді від 28.04.2025 про залишення позовної заяви без руху. Поза межами строку представником позивача подано до суду заяву, в якій стороною заперечується пропуск строку звернення до суду, позов подано з урахуванням трьохмісячного строку звернення до суду, а також надана уточнена редакція позовної заяви. Заяви про поновлення строку звернення до суду у тій частині позовних вимог, які вказані в ухвалі від 28.04.2025 не подано. Проте вказані документи суд не може взяти до уваги, бо вони подані поза межами строку, встановленого судом на усунення недоліків позову. Із заявою про продовження строку на усуненні недоліків позову позивач (її представник) не зверталися. оскільки позивач у встановлений судом строк не усунула недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі від 28.04.2025 про залишення позовної заяви без руху, тому вказану позовну заяву і додані до неї документи необхідно повернути позивачу без розгляду.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що основною підставою залишення позовної заяви без руху було пропущення строку звернення до суду, проте позивач отримала грошовий атестат та інші документи при звільненні із військової частини не в день звільнення. Вказує, що для отримання відмітки про отримання грошового атестату та й самого атестату представник позивача звернулася із адвокатським запитом до ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  відповідь отримала лише 10 травня 2025 року (субота) у чергового, з відповіді стало зрозуміло, що даних документів у центрі комплектуванні не має. Так як для з`ясування відсутності документів у центрі комплектування потрібно було більше часу, представником позивача направлено до суду першої інстанції  заяву на усунення недоліків із роз`ясненням усієї ситуації та просила у випадку неприйняття поважності причин пропуску тримісячного строку на звернення до суду, надати додатковий час для отримання документів. Оскільки  останнім днем на усунення 10-ти денного строку була п`ятниця, а заяву про усунення недоліків та про надання додаткового строку на усунення одного із вказаних недоліків, подано  11 травня 2025 року (неділя), вважає, що судом при застосування ст. 169 КАС України застосовано надмірний формалізм, адже в будь-якому разі питання усунення недоліків вирішувалося б не раніше 12 травня 2025 року.
Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суддя суду першої інстанції прийшла до обгрунтованого висновку про повернення позовної заяви.
Згідно з абзацом 1 частини 2  статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявнику) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі пункту першого частини четвертої статті 169 КАС України, оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. 
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком судді суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частини другої  статті 55 Конституції України  кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша  статті 2 КАС України).
Відповідно до частини першої  статті 5 КАС України  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з частиною першою  статті 168 КАС України  позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.
Відповідно до частини першої  статті 169 КАС України  суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями  160,  161  цього  Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина друга  статті 169 КАС України).
Отже, залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом, з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання. В ухвалі зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої  статті 169 КАС України  позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Отже, чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.
Позивач вважається таким, що не усунув недоліки, якщо до закінчення встановленого судом строку не усунув усіх або хоча б одного недоліку, зазначеного в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до частини другої  статті 118 КАС України  процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Статтею 120 КАС України  закріплено правила обчислення процесуального строку, а саме: перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Останній день строку триває до двадцять четвертої години, але якщо в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
При цьому, згідно з положеннями частини п`ятої  статті 169 КАС України  для повернення позовної заяви і доданих до неї документів законодавець визначає строк не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що повертаючи позовну заяву у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, суддя повинен, дотримуючись правил обчислення процесуальних строків, пересвідчитись, що вжив вичерпні заходи для належного виконання позивачем ухвали про залишення позовної заяви без руху, та врахував всі обставини.
Оскільки ухвала про залишення позову без руху відповідно до частини першої  статті 241 КАС України  є судовим рішенням, питання вручення судових рішень врегульоване  статтею 251 КАС України  відповідно до положень частини п`ятої якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення в електронній формі надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Частиною шостою  статті 251 КАС України  встановлено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Суд апеляційної інстанції встановив з матеріалів справи, що представник позивача ухвалу про залишення позовної заяви без руху отримала 28.04.2025 після 17.00 год, що підтверджується довідкою про доставку до електронного кабінету, тобто в розумінні положень КАС України 29.04.2025. Відтак строк на усунення недоліків позовної заяви сплинув 09.05.2025 (календарний день п`ятниця). 
12.05.2025 Тернопільським окружним адміністративним судом зареєстрована заява представника позивача (сформована дата документа в системі “Електронний суд” 11.05.2025 (неділя)) про долучення доказів та заяви про усунення недоліків.
Суддя суд першої інстанції прийшла до висновку про те, що оскільки позивач у встановлений судом строк не усунула недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі від 28.04.2025 про залишення позовної заяви без руху, тому вказану позовну заяву і додані до неї документи необхідно повернути позивачу без розгляду.
Однак, колегія суддів зауважує, що суддя суду першої інстанції не врахувала наступного.
На усунення виявлених недоліків 11.05.2025 представником позивача було подано уточнену позовну заяву, заяву про поновлення строку звернення до суду в частині тримісячного строку та обгрунтування того факту чого позивач звернулася до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільнення. Також, в заяві від 11.05.2025 року представник позивача просила надати додатковий строк для усунення недоліків позовної заяви, як це передбачено ст. 121 КАС України.
Представник позивача вказала, що для отримання відмітки про отримання грошового атестату та й самого атестату вона звернулася із адвокатським запитом до ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  відповідь отримала лише 10 травня 2025 року (субота) у чергового, з відповіді стало зрозуміло, що даних документів у центрі комплектуванні не має. Так як для з`ясування відсутності документів у центрі комплектування потрібно було більше часу, представником позивача направлено до суду першої інстанції  заяву на усунення недоліків із роз`ясненням усієї ситуації та просила у випадку неприйняття поважності причин пропуску тримісячного строку на звернення до суду, надати додатковий час для отримання документів. На підтвердження вказаного долученого копію адвокатського запиту та відповіді на адвокатський запит.
Як слідує із матеріалів справи, суд першої інстанції, повертаючи ухвалою від 13 травня 2025 року позовну заяву особі, яка її подала, вказане клопотання від 11 травня 2025 року не розглянув, жодної оцінки мотивам позивача не надав.
Із цього приводу Верховний Суд у постанові від 03 квітня 2025 року в справі № 320/16059/23 (де містяться посилання також на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 09 грудня 2021 року у справі №640/16029/19, від 13 березня 2025 року у справі №380/10904/24) вказував, що хоча частина друга  статті 121 КАС України  установлює право суду, а не обов`язок, продовжити процесуальний строк, однак це право має бути реалізовано судом у межах процесуального закону із належним мотивуванням будь-якого рішення (продовження або відмова у продовженні строку), які дають скаржнику чітке розуміння дій суду.
Відповідно до частини другої статті 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Продовження строку є надання нового строку на вчинення процесуальної дії, яка не була з поважної причини вчинена у заздалегідь встановлений судом строк.
Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції повинен був врахувати заяву представника позивача про продовження строку для усунення недоліку позовної заяви та надати йому оцінку, оскільки саме в цьому клопотання представником позивача обгрунтовано немодливість усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом десятиденний строк.
При  цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що  вказане клопотання позивач скерував до суду першої інстанції до вирішення ним питання про повернення позову і процесуальний Закон не передбачає жодної правової підстави, яка б визначала право суду взагалі не надавати жодної відповіді на аргументи заявника й не розглядати поданого клопотання.
Згідно долучених до матеріалів справи доказів клопотання на усунення недоліків позовної заяви було отримано судом до закінчення п`ятиденного строку, наданого частиною п`ятою  статті 169 КАС України  суду першої інстанції на вирішення питання про повернення позовної заяви з дня закінчення строку на усунення її недоліків.
Враховуючи такі обставини, а також право особи на подання клопотання про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви, а також право суду продовжити строк для усунення недоліків позовної заяви з ініціативи суду,  колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі пункту 1 частини четвертої  статті 169 КАС України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, передчасно повернув позовну заяву з підстав неусунення недоліків такої, що не відповідає дійсним обставинам справи, внаслідок чого було обмежено право позивача на звернення до суду.
Згідно з частиною другою  статті 6 КАС України  та  статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини»  передбачено застосування судами  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  та протоколів до неї (далі також - Конвенція) і практики Європейського суду з прав людини (далі також  ЄСПЛ) як джерела права.
У справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Разом з тим, ЄСПЛ зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення ЄСПЛ у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).
Відповідно до статті 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» від 1 березня 2002).
Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям, а тому повернення позовної заяви не повинно створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі.
Зокрема, у рішенні від 13.01.2000 в справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» («Miragall Escolano v. Spain», заява №38366/97, пункти 38-39) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням статті 6 Конвенції.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції щодо справедливого судового розгляду, врахувавши  статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо повернення позовної заяви.
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті оскаржуваної ухвали суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування такої ухвали із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 312, ст. 315, ст. 317, ст. 320, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Ухвалу судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 500/2337/25 – скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін