ПОСТАНОВА 
Іменем України

22 грудня 2025 року         м. Кропивницький

справа № 396/2213/24
провадження № 22-ц/4809/880/25 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашка С. І., учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», від імені якого діє представник -  адвокат Тараненко Артем Ігорович, на заочне рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області (суддя Русіна А. А.) від 26.02.2025, 
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог
26.11.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі – ТОВ «Юніт Капітал», позивач), від імені якого діє представник - адвокат Тараненк Артем Ігорович, звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором № 663381472 у сумі 60494,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.03.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1  уклали електронний договір № 663381472 (далі – кредитний договір). Згідно з умовами цього договору ОСОБА_1 отримав у безготівковій формі кредит в розмірі 17010,00 грн на строк 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Право вимоги до відповідача за кредитним договором перейшло до позивача - ТОВ «Юніт Капітал» на підставі укладеного 28.10.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» договору факторингу № 28/10/24-У, яке, в свою чергу, набуло право вимоги на підставі укладеного 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» договору факторингу № 05/0820-01, а ТОВ «Таліон Плюс», своєю чергою, уклало 28.11.2018 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого продовжувався на підставі додаткових угод до нього.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу від 28.10.2024 № 28/10/24-У позивач набув права вимоги до відповідача в сумі 60494,00 грн.
Оскільки відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобов`язання не виконала щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача заборгованість в сумі 60494,00 грн. Також просив стягнути судові витрати по справі, а саме судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
2. Короткий зміст рішення суду
26.02.2025 Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області ухвалив заочне рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал» відмовив.
Своє рішення суд мотивував тим, що позивач довів факт порушення ОСОБА_1 зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, які виникли у нього на підставі укладеного між ним і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитного договору від 24.03.2021 № 663381472, але не довів належними та допустимими доказами, що він набув право вимоги до відповідача. Так, договір факторингу, на підставі якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги до відповідача, укладений раніше, ніж кредитний договір з відповідачем. На думку суду, хоча закон не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак, це стосується майбутніх вимог лише за умови їх визначеності. Крім того, суд зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження оплати за договорами про відступлення права вимоги до відповідача.
3. Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
ТОВ «Юніт Капітал», від імені якого діє представник – адвокат Тараненко А. І., подав апеляційну скаргу на заочне рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 26.02.2025, в якій просив скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 60494,00 грн. Також просив стягнути з відповідача судові витрати в суді першої та апеляційної інстанцій, а саме: судовий збір та витрати на правничу допомогу. 
В обґрунтування апеляційних вимог зазначено, що висновки суду першої інстанції про відсутність у позивача права вимоги до відповідача, не відповідають фактичним обставинам справи. Так, зазначає, що договір факторингу 28.11.2018 № 28/1118-01, на підставі якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги до відповідача, передбачає передачу права вимоги на підставі відповідних реєстрів, які можуть складатися протягом усього строку дії договору факторингу з урахування продовження строку на підставі додаткових угод. Тобто, предметом договору факторингу є відступлення прав вимоги, що зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. 25.05.2021 на виконання п. 2.1 договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» складено та підписано Реєстр прав вимоги № 135 за яким передані (відступлені) права вимоги до відповідача за кредитним договором від 24.03.2021 № 663381472. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчили передачу прав вимоги до боржників у повному обсязі. Крім того, пп 5.3.3 вказаного договору факторингу передбачено можливість відступати право вимоги на користь третіх осіб. Так, ТОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги до відповідача ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке відступило право вимоги до відповідача ТОВ «Юніт Капітал», тобто позивачеві у цій справі. Крім того, звернув увагу, що договорами факторингу передбачено фінансування, що полягає у сплаті суми коштів Фактором Клієнту за відступлення права вимоги на умовах договору. Однак, право вимоги переходить за реєстром, як зазначено в договорах факторингу, а не за оплатою факторингу. 
4. Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надійшов.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
5. Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста (тридцяти з 19.07.2024 згідно із Законом № 3831-IX від 19.06.2024) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна позову у даній справі становить 60494,00 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн х 30 = 90840,00 грн).
Зазначена справа не належить до виключень, передбачених п. 2 ч. 6 ст. 19 та ч. 4 ст. 274 ЦПК України.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, справа переглядається судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова в такому випадку не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.
6. Фактичні обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції
24.03.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі кредитний договір № 663381472, шляхом використання позичальником одноразового персонального ідентифікатора MNV6G4F6.
Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 17010,00 грн строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (п. 1.2). 
В пункті 1.4 кредитного договору визначено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: 
1.4.1 виключно на період строку, визначеного п. 1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 149,65 процентів річних, що становить 0,41 проценти від суми кредиту за кожний день користування ним; 
1.4.2 за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.3 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 495,94 процентів річних, що становить 1,36 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. 
Підпунктом 1.4.3 пункту 1.4 кредитного договору передбачено, що у випадку користування кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.3 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду (а. с. 37 - 39).
Згідно з копією платіжного доручення № 83ffa027-62f3-4139-bb1b-788b58788735 від 24.03.2021, на виконання умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» переказало ОСОБА_1 кошти у сумі 17010,00 грн на платіжну картку № 4731-21ХХ-ХХХХ-6453 (а. с. 80).
Вказаний платіж здійснений через платіжний сервіс LiqPay АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується довідкою цієї банківської установи № 09/24 від 04.09.2024 (а. с. 81 - 83).
Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 663381472 від 24.03.2021, ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 60494,57 грн, яка станом на 05.11.2024 не погашена (а. с. 52).
Крім того, 28.11.2018 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" уклали договір факторингу № 28/1118-01, текст якого на підставі Додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 викладений у новій редакції.
За умовами вказаного договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п. 2.1). Право вимоги означає всі права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (п. 1.3). Згідно з п. 4.1 договору, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. Згідно з п. 5.3.3 фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб (а. с. 12 - 17, 19 - 23).
28.11.2019, 31.12.2020, 31.12.2021, 31.12.2022, 31.12.2023 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткові угоди № 19, № 26, № 27, № 31, № 32, якими строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2024 (а. с. 18, 19 - 23, 24, 25, 26).
Згідно з реєстром прав вимоги № 135 від 25.05.2021 на умовах договору № 28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за кредитним договором № 663381472 від 24.03.2021 на загальну суму 38194, 46 грн (а. с. 27 - 28).
05.08.2020 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» уклали договір факторингу № 05/0820-01 на строк до 04.08.2021, за яким клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п. 2.1). Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку (п. 4.1). Фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб (п. 5.3.3) (а. с. 29 - 33).
03.08.2021, 30.12.2022 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» уклали додаткові угоди № 2, № 3, якими продовжувався строк дії договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 (а. с. 39, 35).
Згідно реєстру прав вимоги № 10 від 31.07.2023 на умовах договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за кредитним договором № 663381472 від 24.03.2021 на загальну суму 60494,57 грн (а. с. 40 - 41).
28.10.2024 ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» уклали договір факторингу № 28/10/24-У на строк до 30.10.2026, за яким фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком № 1 є невід`ємною частиною Договору (п. 1.1). Згідно п. 1.2 договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників – підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а. с. 42 - 46). 
28.10.2024 згідно Реєстру боржників до Договору факторингу № 28/10/24-У ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за кредитним договором № 663381472 від 24.03.2021 на загальну суму 60494,57 грн (а. с. 47 - 48).
Вказаний Реєстр боржників переданий ТОВ «Юніт Капітал» Актом прийому-передачі від 28.10.2024 (а. с. 49).
7. Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону. Вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково.
8. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Застосовані норми права, їх джерела та висновки Верховного Суду щодо правозастосування
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів. 
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до частин 1 - 3 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової (у тому числі електронної) форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII (далі – Закон № 675-VIII).
У ст. 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Виходячи з приписів Закону № 675-VIII, укладення електронного договору можливе шляхом зазначення електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Аналіз вказаних норм законодавства дає підстави для висновків, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23.03.2020 у справі № 404/502/18.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.
Згідно ч. 2 ст. 1083 ЦК України якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень глави 73 «Факторинг».
Отже, одним з правових наслідків укладення договору факторингу є заміна кредитора у грошових зобов`язаннях третіх осіб перед клієнтом.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 06.02.2018 у справі № 278/1679/13-ц, від 06.02.2019 у справі № 361/2105/16-ц, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
Щодо суті спору, оцінка доводів апеляційної скарги та висновків суду першої інстанції
У цій справі спір виник щодо несплаченої ОСОБА_1 заборгованості через невиконання умов кредитного договору № 663381472 від 24.03.2021, укладеного в електронній формі, сторонами якого є ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 , право вимоги якої передано позивачу на підставі договору факторингу № 28/10/24-У від 28.10.2024.
Цивільне судочинство України ґрунтується, зокрема, на принципах змагальності сторін та диспозитивності (п. 4, п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності, встановленим ст. 77 – 80 ЦПК України. 
Учасники справи зобов`язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 1, 2, 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).
У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, у цивільному судочинстві обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання до суду доказів для підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позиції сторін, а також тих обставин, які визначаються нормою права, що регулює спірні правовідносини. Результат змагальності сторін має за мету усунення невизначеності щодо фактів, прав та обов`язків учасників у спірних правовідносинах. 
У Паспорті споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору № 663381472 від 24.03.2021 визначено спосіб надання кредиту шляхом переказу грошових коштів позичальнику, після заповнення заявки на сайті www.moneyveo.ua або в мобільному додатку, або за допомогою іншого програмного забезпечення з доступом до інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця (особистого кабінету позичальника) в строк від 1 хвилини до 3-х днів (а. с. 36).
У матеріалах справи наявна копія заявки відповідача на отримання грошових коштів в кредит від 24.03.2021 в якій, крім іншого, зазначено суму кредиту – 17010,00 грн та номер карти 4731-21ХХ-ХХХХ-6453 (а. с. 67).
Як вбачається з наявної у справі копії електронного кредитного договору № 663381472 від 24.03.2021 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , він складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV6G4F6 24.03.2021 8:35:03 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (а. с. 37 - 39).
Кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (п. 1.2 договору).
З довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-комунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що за поданою відповідачем заявкою на кредит від 24.03.2021 йому направлено одноразовий ідентифікатор MNV6G4F6, який ним введений 24.03.2021 8:35:03, а о 8:35:06 йому перераховані грошові кошти (а. с. 70).
Згідно з копією платіжного доручення № 83ffa027-62f3-4139-bb1b-788b58788735 від 24.03.2021, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» переказало ОСОБА_1 кошти у сумі 17010,00 грн на платіжну картку № 4731-21ХХ-ХХХХ-6453 (а. с. 80).
Вказаний платіж здійснений через платіжний сервіс LiqPay АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується довідкою цієї банківської установи № 09/24 від 04.09.2024 (а. с. 81 - 83).
Отже, наданими позивачем доказами підтверджено факт укладення кредитного договору № 663381472 від 24.03.2021 та виконання кредитодавцем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» своїх зобов`язань перед ОСОБА_1 . 
У справі відсутні відомості про те, що коли-небудь було ухвалене рішення суду про визнання кредитного договору № 663381472 від 24.03.2021, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , недійсним.
Підстав вважати цей договір повністю нікчемним також немає, а тому, на думку колегії суддів апеляційного суду, немає й підстав вважати вказані докази такими, що не відповідають вимогам ст. ст. 77 – 80 ЦПК України немає.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, виснував, що ТОВ «Юніт Капітал» не довело належними та допустимими доказами набуття права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 663381472 від 24.03.2021. Своє рішення суд мотивував тим, що договір факторингу, на підставі якого первісний кредитор - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», уступив право вимоги до відповідача, укладений раніше, ніж кредитний договір з відповідачем. На думку суду, відступлення майбутніх вимог можливе лише за умови їх визначеності. Крім того, суд зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження оплати за договорами про відступлення права вимоги до відповідача.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та дав неправильну оцінку наданим позивачем доказам.
У ст. 1078 ЦК України прямо передбачено, що предметом договору факторингу може бути право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), а в ч. 2 ст. 1078 ЦК України визначено, що якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Таким чином, законодавець надав сторонам свободу вибору «правового інструменту» з яким буде пов`язано факт передання права грошової вимоги (наприклад підписання сторонами акта приймання-передання, реєстру права вимоги, реєстру боржників тощо).
З матеріалів справи відомо, що первісний кредитор - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт за договором факторингом) 28.11.2018 уклало з ТОВ «Таліон Плюс» (фактор за договором) договір факторингу № 28/1118-01 на строк до 28.11.2019 (а. с. 12 - 17). 
Додатковими угодами: № 19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023 строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2024 (а. с. 18, 19 – 23, 24, 25, 26).
Крім того, додатковою угодою № 26 від 31.12.2020 договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладений у новій редакції, строк дії якого визначений до 31.12.2021 (а. с. 19 - 23).
Таким чином, цей договір факторингу охоплює період правовідносин між його сторонами 28.11.2018 – 31.12.2024.
Кредитний договір № 6633 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали 24.03.2021. Аналіз змісту пунктів 1, 2 та 1.7 цього договору дає підстави для висновку, що загальний строк кредитування становить 120 днів (30 днів дисконтного періоду, а також не більше 90 днів після його закінчення).
Таким чином, 28.07.2021 – останній день строку, коли відповідач мав повністю повернути кредит та сплати проценти за користування ним.
У справі відсутні відомості про повне або часткове виконання цього зобов`язання відповідачем.
Договір факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» передбачає, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги (п. 4.1). Згідно з п. 5.3.3 договору фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.
Так, згідно реєстру прав вимоги № 135 від 25.05.2021 на умовах договору № 28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за кредитним договором № 663381472 від 24.03.2021 на загальну суму 38194, 46 грн (а. с. 27 - 28).
З цього слідує, що станом 25.05.2021 строк остаточного повернення відповідачем кредиту та процентів ще не настав, але саме по собі зобов`язання існувало й було конкретно визначене умовами кредитного договору, який ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зі свого боку виконало й мало правомірне очікування на відповідне належне виконання з боку ОСОБА_1 у визначений договором строк, тобто це є майбутня вимога у розумінні ч. 1 ст. 1078 ЦК України.
Згідно з ч. 2 ст. 1080 ЦК України якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави.
Умови укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 таке право передбачено (п. 5.3.3 договору у редакції додаткової угоди від 31.12.20220 № 26 (а. с. 20, див на звороті)).
З огляду на те що 28.07.2021 – останній день строку, коли відповідач мав повністю повернути кредит та сплати проценти за користування ним, 29.07.2021 належне ТОВ «Таліон Плюс», як новому кредитору, право майбутньої вимоги трансформувалося у право вимоги до ОСОБА_1 про повернення усього кредиту та сплати процентів за користування ним.
Далі, ТОВ «Таліон Плюс», згідно з реєстром прав вимоги № 10 від 31.07.2023 (а. с. 40 - 41), відступило ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», на умовах договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 (а. с. 29 - 33), строк дії якого продовжувався додатковими угодами № 2 від 03.08.2021, № 3 від 30.12.2022 (а. с. 39, 35), право вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за кредитним договором № 663381472 від 24.03.2021 на загальну суму 60494,57 грн.
Умовами договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку (п. 4.1). Фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб (пп. 5.3.3).
ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», згідно Реєстру боржників до Договору факторингу № 28/10/24-У від 28.10.2024 відступило ТОВ «Юніт Капітал» (позивачеві у справі) право вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за кредитним договором № 663381472 від 24.03.2021 на загальну суму 60494,57 грн (а. с. 47 - 48).
У п. 1.2 договору факторингу № 28/10/24-У від 28.10.2024 визначено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників – підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а. с. 42 - 45). 
Вказаний Реєстр боржників до Договору факторингу № 28/10/24-У від 28.10.2024 переданий позивачу - ТОВ «Юніт Капітал» Актом прийому-передачі від 28.10.2024 (а. с. 49).
Перехід права вимоги за кредитним договором № 663381472 від 24.03.2021 здійснювався спочатку щодо чинного права майбутньої вимоги, а згодом наявної вимоги в дні (дати), коли відповідні сторони договорів факторингу, підписували реєстрів прав вимоги, що передбачено як єдиною умовою такого переходу в наведених вище договорах факторингу і не суперечить вимогам чинного законодавства.
При цьому колегія суддів зауважує, що жоден з договорів факторингу у цій справі не пов`язує перехід права вимоги з оплатою за договорами, не передбачає такої обов`язкової вимоги і цивільне законодавство, яким врегульовано правовідносини факторингу, що суд першої інстанції залишив поза увагою.
Колегія суддів апеляційного суду вважає слушним аргумент апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції послався на нерелевантний висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17 та від 20.12.2021 у справі № 911/385/20 про те, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані: договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
За обставинами тих справ, які були переглянуті Верховним Судом, умови відповідних договорів, на підставі яких відбувалася передача прав кредитора, пов`язували момент переходу права вимоги, зокрема, з проведенням оплати.
Натомість у справі, яку переглядає суд апеляційної інстанції, договори факторингу пов`язують момент переходу права вимоги до нового кредитора з підписанням відповідних реєстрів передачі прав.
Таким чином, встановлені обставини, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, достовірно вказують на факт послідовного переходу від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до останнього набувача, позивача ТОВ «Юніт Капітал», належного кредитору права вимоги за кредитним договором № 663381472 від 24.03.2021, боржником за яким є відповідач.
Згідно з копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Юніт Капітал», ідентифікаційний код юридичної особи: 43541163, має право надання інших фінансових послуг (вид економічної діяльності 64.99) (а. с. 65).
Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 663381472 від 24.03.2021, ОСОБА_1 має заборгованість, яка станом на 05.11.2024 не погашена і складає 60494,57 грн, з яких: кредитна заборгованість – 17010,00 грн; прострочені проценти – 43484, 57 грн (а. с. 52).
Доказів виконання відповідачем умов кредитного договору перед первісним кредитором або будь-ким з нових кредиторів у справі немає.
Отже, оскільки відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним не виконав, позивач ТОВ «Юніт Капітал», як новий кредитор, має право на стягнення кредитної заборгованості, яка складється із заборгованості по кредиту в сумі 17010 грн, та заборгованості по процентах.
Однак, щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення заборгованості по процентах в сумі 43484,57 грн, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що вона підлягає задоволенню частково.
Згідно з п. 1.2 кредитного договору № 663381472 від 24.03.2021 кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (Дисконтний період).
У пункті 1.4 кредитного договору визначено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: 
1.4.1 виключно на період строку, визначеного п.1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 149,65 процентів річних, що становить 0,41 проценти від суми кредиту за кожний день користування ним; 
1.4.2 за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.3 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 495,94 процентів річних, що становить 1,36 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним;
1.4.3 у випадку користування Кредитом після закінчення Дисконтного періоду без сплати процентів в порядку, визначеному п. 1.3 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовується з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовується правило нарахування процентів за процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,7 процентів в день від суми Кредиту за кожен день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити різницю за нарахованими процентами. 
Крім того, відповідно до п. 1.7 кредитного договору сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування Кредитом продовження загального строку дії договору) на наступних умовах:
1.7.1 зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переноситься на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання Позичальника по сплаті основної суми Кредиту знову відкрадається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду;
1.7.2 з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожен день користування ним.
Як уже зазначалося у цій постанові, загальний строк кредитування становить 120 днів (30 днів дисконтного періоду, а також не більше 90 днів після його закінчення).
При цьому за умовами договору процентні ставки у кожній з частин періоду кредитування є різними.
Попередній розрахунок сукупної вартості кредиту за Дисконтною процентною ставкою на передбачений у п. 1.2 договору 30-денний строк, наведено в Паспорті споживчого кредиту, що є невід`ємним додатком до цього Договору, та у Графіку розрахунків, наведеному в Додатку № 1 до цього договору (п. 1 .9 кредитного договору).
Згідно з додатком № 1 до кредитного договору № 663381472 від 24.03.2021 по закінченню періоду з 24.03.2021 до 23.04.2021 ОСОБА_1 повинен був сплатити 19102,20 грн, з яких: 17010, 00 грн – кредит; 2092, 20 грн – проценти за користування ним (а. с. 39 зворот).
Отже, відповідно до п. п. 1.2, 1.4.1, 1.9 кредитного договору та додатку № 1 до нього за користування кредитом в сумі 17010 грн з 24.03.2021 впродовж наступних 30 днів (до 23.04.2021) відповідач повинен був сплатити проценти в сумі 2092,20 грн (17010,00 / 100 Х 0,41 Х 30).
Саме такий розмір заборгованості по процентах станом на 23.04.2021 відображено у наданому позивачем Розрахунку заборгованості, який виконано ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а. с. 50).
При цьому, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що позивач не надав доказів продовження відповідачем дисконтного періоду з наступного дня, після закінчення вказаного в п. 1.2 кредитного договору строку, а тому такий період закінчився, відповідно процентна ставка 1,36 на день, передбачена п. 1.4.2 договору є незастосовною.
У зв`язку із тим, що по закінченню дисконтного періоду відповідач не сплатив суму процентів (2092,20 грн), ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», на підставі п. 1.4.3 кредитного договору здійснило перерахунок процентів за 30 днів цього періоду за встановленою п. 1.4.3 договору процентною ставкою 1,70 процентів в день від суми, що вказано у Розрахунку заборгованості, як заборгованість за 27.04.2021 в сумі 8147,82 грн, включивши до неї також проценти за 24 – 27.04.2021 за процентною ставкою 2,30 процентів за день згідно з п. 1.7.2 договору.
Наділі, з 24.04.2021 по 21.07.2021, у Розрахунку заборгованості застосовано ставку, передбачену п. 1.7.2 договору – 2.3 проценти за день.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що здійснення перерахунку процентів за перший період (дисконтний період, 24.03.2021 – 23.04.2021 ) не ґрунтується на законі.
Так, згідно з п. 6 роз. IV Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України корона вірусної хвороби (COVID-19) (втому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
Отже, станом на 24.04.2021 на випадок невиконання позичальником договору споживчого кредиту існувала встановлена законом заборона на збільшення процентної ставки за кредитом з будь-яких причин, окрім тих, які передбачені ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України. 
Пункт 1.4.2 кредитного договору передбачає підвищення процентної ставки за минулий 30-денний період у разі неповернення кредиту та несплати процентів за цей період.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що умова п. 1.4.2 кредитного договору від 24.03.2021 № 663381472 суперечить змісту п. 6 роз. IV Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, яка існувала на час укладення цього договору та станом на 24.04.2021, та встановленій ним забороні на підвищення процентів, до того ж вона обмежує права споживача, а тому, відповідно до ч. 5 ст. 12 цього закону ця умова є нікчемною.
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що без включення п. 1.4.2 до кредитного договору він був би вчинений.
Застосування у відносинах між кредитором і позичальником, які виникли після закінчення визначеного договором дисконтного періоду, процентної ставки, передбаченої п. 1.7.2 не може вважатися її збільшенням у розумінні п. 6 роз. IV Закону України «Про споживче кредитування» так, як цей період і застосовної до нього процентної ставки були окремо обумовлені у договорі, не є наслідком невиконання позичальником своїх зобов`язань, а являє собою реалізацію домовленості сторін про продовження дії договору на наступні 90 днів на визначеній, а не зміненій, умові.
Отже, підстав вважати умову п. 1.7.2 нікчемною немає.
З огляду на це розмір заборгованості відповідача за процентами за користування кредитом, право вимоги щодо якої належить позивачу у межах визначеного ним періоду 24.03.2021 – 21.07.2021, становить:
(17010 / 100 х 0,41 х 30) + (17010 /100 х 2,3 х 90) = 37302,90 грн.
Позовних вимог про стягнення процентів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач не заявив. 
9. Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на те що суд першої інстанції дав неправильну оцінку доказам у справі, неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, оскаржуване рішення належить скасувати й ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 17010,00 грн та заборгованості за процентами в сумі  37302,90 грн, а всього 54312,90 грн.
10. Про судові витрати
Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Отже, позивач має право на компенсацію коштом відповідача здійснених ним судових витрат. 
Щодо судового збору
Заявлена відповідачем ціна позову складала 60494,00 грн. З розрахунку цієї суми був сплачений судовий збір за подання через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» позовної заяви в суд першої інстанції в сумі 2422,40 грн (а. с. 84) та за подання апеляційної скарги - в сумі 3633,60 грн (а. с. 136).
У зв`язку з тим, що задоволенню підлягають 81,7 % позовних вимог, позивач має право на компенсацію витрат за сплачений судовий збір коштом відповідача пропорційно розміру позовних вимог, а саме: за подання позовної заяви в суд першої інстанції в сумі 1978,77 грн, за подання апеляційної скарги – 2968,89 грн.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 4947,66 грн (1978,77 + 2968,89).
Щодо витрат на правничу допомогу
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Позивач заявив про компенсацію витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 6000 грн, в суді апеляційної інстанції - 6000 грн.
На підтвердження витрат на правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанції надано: копію акта прийому-передачі наданих послуг від 30.10.2024 (а. с. 11), копію договору про надання правничої допомоги № 30132024-02 від 30.10.2024 з Протоколом погодження вартості послуг адвоката, копію додаткової угоди № 7 до договору № 30132024-02 від 30.10.2024 (а. с. 53 - 58), копію довіреності ТОВ «Юніт Капітал» від 02.10.2024 (а. с. 64); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4956 від 24.04.2012 (а. с. 65); копію акта прийому-передачі наданих послуг від 28.03.2024 (а. с. 134).
Отже, з урахуванням відсотка задоволених позовних вимог (81,7 %), компенсації коштом відповідача підлягають витрати на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції на загальну суму 9894,40 грн.
При цьому колегія суддів апеляційного суду враховує, що від відповідача до суду клопотання про зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу не надійшло, а тому, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, суд самостійно не має права на вирішення такого питання. 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Вимоги апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити частково.
Заочне рішенняНовоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 26.02.2025 скасувати і ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (код юридичної особи у ЄДР: 43541163) заборгованість за кредитним договором від 24.03.2021 № 663381472 у розмірі 54312,90 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 17010,00 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом – 37302,90 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (код юридичної особи у ЄДР: 43541163) компенсацію за сплачений судовий збір - 4947,66 грн, а також компенсацію витрат на професійну правничу допомогу - 9894,40 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст цієї постанови складено 19.12.2025.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий       О. Л. Карпенко

Судді     С. М. Єгорова

С. І. Мурашко