ОКРЕМА ДУМКА
судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Тітова М. Ю. щодо постанови Верховного Суду від 28 січня 2026 року в справі №438/699/24 (провадження № 61-10421св25) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за касаційною скаргою ОСОБА_3 постанову Львівського апеляційного суду від 11 липня 2025 року.

26 липня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області ухвалив заочне рішення у цій справі, яким задовольнив позов ОСОБА_1 .
18 листопада 2024 року  ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву про перегляд цього заочного рішення, у поновленні строку на подання якої суд ухвалою від 25 листопада 2024 року відмовив і залишив заяву без розгляду у зв`язку із пропуском установленого строку на подання заяви.
Надалі відповідач повторно подав до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 липня 2024 року, у поновленні строку на подання якої суд ухвалою від 03 березня 2025 року відмовив і залишив цю заяву також без розгляду у зв`язку із пропуском установленого строку на подання заяви.
У березні 2025 року відповідач подав апеляційну скаргу на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2025 року.
Постановою від 11 липня 2025 року Львівський апеляційний суд скасував ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2025 року і ухвалив нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення повернув без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що повторний розгляд питання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення за наявності ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2024 року, яку заявник у встановленому законом порядку не оскаржував, нормами процесуального законодавства не передбачено.
Верховний Суд з таким висновком суду апеляційної інстанції не погодився та постановою від 28 січня 2026 року скасував постанову Львівського апеляційного суду від 11 липня 2025 року, а справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів вважала, що повернення заяви про перегляд заочного рішення та залишення її без розгляду не є перешкодою для повторного звернення до суду.
З такими висновками колегії суддів погодитися не можу й відповідно до вимог статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку.
Порядок і строк подання заяви про перегляд заочного рішення визначений статтею 284 ЦПК України.
Так, відповідно до положень цієї статті заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
За загальним правилом, встановленим статтею 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк.
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.
Про відмову у поновленні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.
Ухвалу про відмову у поновленні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Про можливість оскаржити окремо від рішення суду ухвалу суду першої інстанції щодо відмови поновити пропущений процесуальний строк зазначено й в пункті 10 частини першої статті 353 ЦПК України.
У частині четвертій статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Своїм правом на оскарження ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2024 року, якою ОСОБА_2 вперше відмовлено в поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, він не скористався, а відтак згідно зі статтею 126 ЦПК України втратив право на подання заяви про перегляд заочного рішення.
Наявність цієї ухвали суду, яка набрала законної сили і відповідно до статті 18 ЦПК України є обов`язковою, унеможливлювала повторний розгляд судом питання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, у зв`язку з чим правильним є висновок суду апеляційної інстанції про скасування ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2025 року, у якій суд повторно досліджував це ж питання.
Висновок про необмежену можливість звернення відповідача до суду з заявою про перегляд заочного рішення за наявності нескасованої ухвали суду про відмову в поновленні процесуального строку на подання такої заяви не відповідає основним засадам цивільного судочинства щодо верховенства права, рівності учасників судового процесу перед законом і судом, обов`язковості судового рішення, які превалюють над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суддя М. Ю. Тітов