ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/596/26 Справа № 243/10837/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гончарова А. О. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Лівчинської Я.С., діючої в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_2 (водій-електрик, солдат), мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, 
провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, стягнуто судовий збір, -
в с т а н о в и л а :
постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним, в тому, що він 08.11.2025 о 22-43 год., в м. Слов`янськ, по вул. Поштова, 53, Краматорського району, Донецької області, керував транспортним засобом Volkswagen Passat номерний знак НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння пальців рук). 
Від проходження огляду для визначення стану сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Алкотестер Drager та у медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі ПДР), за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, відповідно до протоколу ДНК/С № 4887 про військове правопорушення від 09.11.2025, військовослужбовець ВЧ НОМЕР_2 солдат ОСОБА_1 , перебуваючи на пункті постійної дислокації військової частини, перебував за кермом транспортного засобу у нетверезому стані 09.11.2025 року о 00 год. 10 хв. у комендантську годину в місті Слов`янськ, в умовах особливого періоду, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. Провадження за даним правопорушенням закрито та в апеляційній інстанції не оскаржується.
На зазначену постанову в частині визнання ОСОБА_1 винним за ст. 130 КУпАП захисник адвокат Лівчинська Я.С., діюча в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. Водночас висновок суду про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є помилковим.
Вказує, що у частини першої статті 15 КУпАП законодавець дійсно зазначає, що за порушення правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, військовослужбовці можуть нести адміністративну відповідальність на загальних підставах. Проте це положення не є самостійним і не діє ізольовано. Воно встановлює лише загальний допуск до адміністративної відповідальності, але не скасовує спеціального правового режиму, який далі прямо передбачений у тій самій статті.
Зауважує, що положення статті 15 КУпАП конкретизують і обмежують це загальне правило. Тобто закон прямо передбачає, що у випадках, коли порушення пов`язані з діяльністю військовослужбовця та мають ознаки військових адміністративних правопорушень, застосовується спеціальний порядок відповідальності, визначений главою 13-Б КУпАП, а матеріали передаються відповідним органам для вирішення питання про дисциплінарну відповідальність. 
Наголошує, що закон не допускає ситуації, за якої одне й те саме фактичне діяння військовослужбовця може бути оцінене спочатку за спеціальною нормою, а у разі «невдачі» — за загальною. Якщо держава через уповноважені органи визнає подію такою, що підлягає перевірці в межах спеціального військового режиму, застосування загальної норми КУпАП виключається, а тому якщо подія кваліфікується як військова, то загальна норма не застосовується. Включення спеціального механізму відповідальності ОСОБА_1 за ст. 172-20 КУПАП виключає застосування загальної норми до тих самих фактичних обставин за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Стверджує, що факт прибуття на місце події представників Військової служби правопорядку, виклик військового командування та подальше складення протоколу за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП свідчать про те, що з самого початку подія була кваліфікована уповноваженими органами як така, що пов`язана зі статусом ОСОБА_1 як військовослужбовця та підлягає оцінці за спеціальною нормою. Це є юридично значущою обставиною, яка виключає можливість паралельного або подальшого застосування загальної норми ст. 130 КУпАП.
Звертає увагу, що законодавець, встановлюючи спеціальний режим адміністративної відповідальності військовослужбовців у главі 13-Б КУпАП, свідомо не передбачив такого виду стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами, навіть у випадках перебування військовослужбовця у стані сп`яніння.
Вказує, що статус ОСОБА_1 як військовослужбовця є визначальним для застосування спеціального правового режиму, передбаченого ст. 266-1 КУпАП та Порядком направлення військовослужбовців для огляду на стан алкогольного сп`яніння, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 32 від 12.01.2024 року. Зазначені норми є спеціальними по відношенню до загальної ст. 266 КУпАП і підлягають пріоритетному застосуванню незалежно від того, у якій ролі військовослужбовець перебував під час поді. 
Наголошує, що фактично ОСОБА_1 не ухилявся від проходження огляду як такого, а наполягав на дотриманні саме спеціального порядку, встановленого для військовослужбовців та пройшов освідування на стан сп`яніння у ВСП під час складення протоколу за ст. 172-20 КУпАП. Саме з цієї причини він відмовився проходити огляд у порядку ст. 266 КУпАП, оскільки працівники поліції не були уповноважені проводити огляд та складати процесуальні документи щодо військовослужбовця поза межами процедури, визначеної ст. 266-1 КУпАП та Порядком № 32.
Зауважує, що у постанові суд помилково вказав, що протокол про адміністративне правопорушення підписаний ОСОБА_1 без зауважень, що не відповідає фактичним обставинам справи. Як вбачається з матеріалів, ОСОБА_1 у протоколі прямо зазначив про незгоду з викладеними обставинами та вказав: «не згоден, пояснення наддам в суді». Таким чином, суд перекрутив зміст доказу та дійшов необґрунтованого висновку про фактичне визнання вини особою, що є істотним порушенням вимог ст. 280 КУпАП.
Стверджує, що факт керування транспортним засобом не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки з відеозаписів з бодікамер працівників поліції вбачається, що початок взаємодії поліцейських з ОСОБА_1 зафіксований о 22:44 год. 08.11.2025 – кінець взаємодії - об 00:07 год. 09.11.2025 р., при цьому на зазначених відео він перебуває у стоячому автомобілі або поряд з ним, а факт безпосереднього керування транспортним засобом у цей момент не зафіксований. Водночас відеозаписи з відеореєстратора 70 MAI фіксують інший часовий проміжок — 23:43 год. 08.11.2025, тобто майже через годину після початку події, зафіксованої на бодікамерах. При цьому в 23:43 ОСОБА_1 перебуває поряд із автомобілем. 
Суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, самостійно усунувши часові невідповідності доказів та фактично ототожнив його з подіями, зафіксованими на бодікамерах о 22:44 год. Водночас у матеріалах справи відсутні будь-які технічні висновки, експертні дослідження або інші докази, які б підтверджували наявність такої помилки та надавали суду правові підстави для коригування часових параметрів доказу. Відеозаписи з відеореєстратора 70mai Dash Cam не містять жодних ідентифікаційних ознак технічного засобу фіксації, не прив`язані до конкретного службового автомобіля або працівника поліції та не мають унікального номера, який дозволяв би однозначно ідентифікувати джерело походження відеозапису.
Зазначає, що рапорт є внутрішнім службовим документом, який відображає виключно суб`єктивне бачення події однією стороною та не може сам по собі підтверджувати або спростовувати наявність складу адміністративного правопорушення. Такий документ не є самостійним доказом вини особи та підлягає оцінці виключно у сукупності з іншими належними та допустимими доказами.
Зауважує, що службові обов`язки ОСОБА_1 безпосередньо пов`язані з керуванням транспортними засобами в умовах бойових дій, зокрема доставкою боєприпасів, евакуацією поранених, забезпеченням підрозділу та оперативним переміщенням особового складу. Від його водійської майстерності, витримки та професійності часто залежить життя інших військовослужбовців і успіх виконання бойових завдань. Ці обставини мають принципове значення для правильної правової оцінки події. Службова характеристика підтверджує, що ОСОБА_1 має бездоганну репутацію в підрозділі, неодноразово виконував найскладніші та найризикованіші завдання, зазнав поранень, але не припинив службу, що свідчить про його відповідальність, дисциплінованість і усвідомлення значення своєї ролі для обороноздатності держави.
ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи. 
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 та його захисника адвоката Лівчинської Я.С. на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за № 3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.
Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за ознакою керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від проходження відповідного огляду.
Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доказуванню в даному випадку підлягає факт керування транспортним засобом та факт відмови воді від проходження огляду. 
Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується протоколом серії № АБА 094520 від 08.11.2025 року;
- направленням на огляд ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції 08.11.2025 о 23-20 год. до КЛПУ «Медичний центр профілактики та лікування залежності м. Краматорськ» у м. Слов`янськ у зв`язку з виявленими ознаками сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, в якому мається відмітка про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду;
- рапортом інспектора взводу 2 роти 1 БПП в м. Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП старшого лейтенанта поліції Ю.Лещака від 09.11.2025, відповідно до якого 08.11.2025 під час патрулювання у складі екіпажу «Циклон 109» в м. Слов`янськ, по вул. Поштова, 53 о 22-43 год. був помічений транспортний засіб Volkswagen Passat номерний знак НОМЕР_3 без задніх номерних знаків, на підставі ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» був зупинений. Під час спілкування з водієм, особу якого було встановлено як військовослужбовець ВЧ НОМЕР_2 солдат ОСОБА_1 , під час спілкування з яким були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, який на пропозицію проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі відмовився. Було викликано на місце працівників ВСП, на ОСОБА_1 було складено протокол за ч. 1ст.130КУпАП, події фіксувались на нагрудний відеореєстратор: 472688, 472710, 472577;
-відеофайламиз Bodycam Motorola VB 400 Solutions № 472688, 472710, 472577 та відеореєстратора 70 MAI на оптичному диску: video _2025-11-10_11-12-18.mp4, video_2025-11-10_11-13-09.mp4, video_2025-11-10_11-12-18.mp4, export-phpks.mp4, долученого до протоколу, з яких вбачається, що на відеореєстратор 70 MAI (video _2025-11-10_11-12-18.mp4, video_2025-11-10_11-13-09.mp4), встановлений у службовому автомобілі поліцейських 08.11.2025 о 23-43 год. зафіксований рух транспортного засобу Volkswagen Passat без задніх номерних знаків, під час зупинки якого з місця водія виходить ОСОБА_1 та дістає з заднього лівого пасажирського сидіння номерний знак автомобіля для огляду поліцейськими. Під час фіксації події на Bodycam Motorola VB 400 Solutions № 472688, ОСОБА_1 08.11.2025 о 22-43 год., перебував в автомобілі на місця водія. Після того, як працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що у нього вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння (22:45:33), після озвучення таких, ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою Алкотестер Drager (22:45:44), на що ОСОБА_1 перебуваючи у явно емоційному стані, провокуючи працівників поліції наголосив на подальше спілкування тільки у разі особистої присутності працівників ВСП та свого безпосереднього керівника/командира (Bodycam Motorola VB 400 Solutions № 472710 -22:48:18-22:49:46), та по прибуттю на місце особи, яка була підтверджена ОСОБА_1 як його керівник (23:00:14), під час фіксації подій на Bodycam Motorola VB 400 Solutions № 472577 на повторну пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою Алкотестер Drager (22:57:11, 23:34:34), ОСОБА_1 відмовився проходити такий (23:34:41), на пропозицію пройти огляд у медичному закладі (23:34:43), також відмовився (23:34:44). Також працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 підстави зупинки за порушення ПДР: відсутність заднього номерного знаку на авто та за порушення комендантської години (22:46:36). Після повідомлення працівником поліції, що за таке правопорушення передбачена відповідальність за ст.130 КУпАП(23:34:55), ОСОБА_1 були роз`яснені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП та положення ст.63 Конституції України (23:3520- 23:36:05), складено протокол за ст. 130 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, їх належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Поміж іншим, апеляційний суд зазначає, що сторона захисту окремо не оспорює факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а вказує на ряд порушень проведення огляду, які не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Водночас, факт керування транспортним засобом, поза розумним підтверджується сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи. Так, із відеозапису вбачається, що автомобіль патрульної поліції слідує за автомобілем, в подальшому вказаний автомобіль, без наявності заднього номерного знаку, зупинився біля двору приватного будинку, одразу до водійського місця вийшов водій ОСОБА_1 , продемонстрував, що в автомобілі на задньому сидіння лежить номерний знак. Вказана обставина була озвучена працівником поліції, які підстава зупинки. В подальшому ОСОБА_1 знов сів за кермо. Отже, даним відеозаписом беззаперечно встановлено, як рух транспортного засобу, так і керування ним здійснювався саме ОСОБА_1 . 
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції що неузгодженість зазначення часу на відеозаписі відеореєстратора із фактичними обставинами є технічною помилкою, оскільки як вбачається з відеозапису з боді-камер поліцейських, саме вказаний відеозапис руху та зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , продемонстровано працівником поліції, як самому ОСОБА_1 так і представникам ВЧ. Більш того, представник військової частини, після перегляду зазначеного відео погодився із фактом керування ОСОБА_1 транспортним засобом. 
Отже, надане відео з відеореєстратора беззаперечно передує обставинам зафіксованим на боді-камерах поліцейських, узгоджується з фактичними обставинами та іншими доказами у справі, що поза розумним сумнівом доводить факт керування транспортним засобом Volkswagen Passat номерний знак НОМЕР_3 , 08.11.2025 о 22-43 годині саме ОСОБА_1 .
Посилання захисника на невідповідність зазначення часу є формальним, оскільки сукупність доказів та обстави спростовують твердження захисника про недоведеність факту керування транспортним засобом. Крім того, вже після оголошення ознак алкогольного сп`яніння та вимоги поліцейських пройти відповідний огляд, ОСОБА_1 почав стверджувати, що транспортним засобом не керував, що сприймається як спосіб захисту, який спростовується низкою належних та допустимих доказів. 
Апеляційний суд вважає відеозаписи поліцейських належними та допустимими доказами, які беззаперечно підтверджують події викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, на відеозаписі логічно та послідовно зафіксований весь перебіг подій, який стосується саме адміністративного правопорушення, підстав для сумніву щодо достовірності у апеляційного суду не виникає. 
Твердження захисника, що саме з причини проведення огляду неуповноваженими особами ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, є надуманими та сприймаються апеляційним судом як спроба ухилення від адміністративної відповідальності, оскільки як вбачається з відеозапису поліцейських, у присутності представників ВЧ, водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння з підстав, що він не керував транспортним засобом, що не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді. ОСОБА_1 за весь час спілкування із поліцейськими жодного разу не висловив заперечення щодо порядку проведення огляду, не вимагав проведення огляду у спеціальному порядку. Більш того посилання на порушення порядку проведення огляду неуповноваженими особами є хибним, з підстав наведених апеляційним судом вище.
Крім того, доводи захисника, що ОСОБА_1 пройшов освідування на стан сп`яніння у ВСП під час складення протоколу за ст. 172-20 КУпАП жодним чином не впливає на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки за своєю природою це є різні склади адміністративного правопорушення, крім того протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-20 КУпАП, та відповідно проходження огляду на стан сп`яніння відбулось за часом пізніше, вже після фіксації та складання правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
Доводи захисника, що рапорт поліцейського не є самостійним доказом вини особи та підлягає оцінці виключно у сукупності з іншими належними та допустимими доказами є слушними. В даному випадку, рапорт поліцейського повністю узгоджується з доказами, які містяться в матеріалах справи та безсумнівно доводять наведені у рапорті обставини. Суд першої інстанції як на доказ вини ОСОБА_1 послався на рапорт поліцейського виключно у сукупності з іншими доказами, які узгоджуються між собою, є логічними та послідовними. 
Посилання суду у своєму рішенні, що ОСОБА_1 підписав протокол про адміністративне правопорушення без зауважень, не є викривленням фактичних обставин, оскільки матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 не погоджувався обставинами щодо проведення огляду на стан сп`яніння, однак не зауважував, що щодо нього складений протокол та він обізнаний про дату слухання справи у суді. Апеляційний суд вважає, що вказані обставини не є підставою для скасування постанови суду. У мотивувальній частині рішення суд достеменно навів доводи про непогодження ОСОБА_1 із фактичними обставинами та виклав спростування вказаних доводів. 
В процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, на підставі сукупності доказів, поза розумним сумнівом доведено, як факт зупинки транспортного засобу, факт керування автомобілем Volkswagen Passat номерний знак НОМЕР_3 безпосередньо ОСОБА_1 , так і факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що є обов`язковими складовими інкримінованого йому адміністративного правопорушення. 
Сторона захисту посилається на порушення порядку проведення огляду, оскільки ОСОБА_1 є спеціальним суб`єктом та його огляд повинен проводитись відповідно до вимог ст.266-1 КУпАП за спеціальним режимом адміністративної відповідальності військовослужбовців, передбачений главою 13-Б КУпАП, однак вказані доводи не ґрунтуються на вимогах закону. 
Так, відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Статтею 172-20 КУпАП передбачена відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Виходячи з аналізу вказаних норм, огляд на стан сп`яніння в порядку, передбаченому ст. 266-1 КУпАП, проводиться щодо тих військовослужбовців, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у заборонених місцях у стані алкогольного сп`яніння.
При цьому, огляд саме водія, який керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння проводиться на підставі ст. 266 КУпАП не залежно від його статусу та місця роботи, оскільки суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є саме водій.
Факт перебування ОСОБА_1 у якості військовослужбовця не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідності проведення огляду в особливому порядку. Отже, в даному випадку ОСОБА_1 , як суб`єкт правопорушення є саме водієм, а тому огляд на стан сп`яніння обґрунтовано проведений відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та відповідно протокол складено саме за ст. 130 КУпАП, як на водія, який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження відповідного огляду.
Крім того, вимоги частини 1 статті 15 КУпАП, окрім іншого передбачають, що військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Оскільки правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, віднесено до правопорушень на транспорті, то військовослужбовець винний у його вчинені, повинен нести адміністративну відповідальність на загальних засадах. Крім того, на обставини, за яких був зупинений поліцейськими ОСОБА_1 , не розповсюджується положення ст. 266-1 КУпАП.
Отже, проведення огляду водія-військовослужбовця на стан алкогольного сп`яніння та складання протоколу про керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння відповідно до приписів ст. ст. 255, 266 КУпАП віднесено до повноважень органів Національної поліції.
Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимог ст. 256 КУпАП, оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не містить суттєвих порушень, які б давали суду підстави для визнання доказів недопустимими або неналежними. 
На підставі викладеного, апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Наведені захисником позитивні відомості, що характеризують особу ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем ЗСУ, не є беззаперечною підставою для застосування адміністративного стягнення не пов`язаного з позбавленням права керування транспортним засобом.
Апеляційний суд зауважує, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення віднесено до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, із використанням засобів підвищеної небезпеки. 
Більш того, накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як за своїм видом, так і розміром, є безальтернативним, відповідно до санкції вказаної вище частини статті КУпАП.
Відтак, суд апеляційної інстанції не має правових підстав для пом`якшення накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення (в частині не визначення останньому такого виду стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами) з урахуванням підстав, на які посилається захисник.
Відповідно до положень частини 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, будь яких інших доводів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, апеляційному суду не надано.
Переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування, та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника адвоката Лівчинської Я.С, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції постанова винесена з дотримання вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу адвоката Лівчинської Я.С., діючої в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , – залишити без задоволення.
Постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_1 , визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         Ірина СВІЯГІНА