ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року	Львів	Справа № 380/7626/25 пров. № А/857/30936/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання: Ільченко А.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року (суддя Кедик М.В., ухвалене в м. Львові о 12:07, повний текст складено 23.06.2025) у справі № 380/7626/25 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,- 

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці, у якому просив суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Львівської митниці від 28.02.2025 № UA209000202552, № UA209000202553.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржив відповідач- Львівська митниця, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняте нове про відмову в задоволені позову.
Доводи апеляційної скарги, зводяться до того, що Львівською митницею документальна невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 проведена відповідно до вимог законодавства України та за результатами якої складено відповідний акт на підставі якого винесено податкові повідомлення – рішення, а висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам чинного законодавства України та міжнародним НПА, що призвело до неправомірного задоволення позовних вимог.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.
В судовому засіданні представник апелянта надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив, просив таку залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 зареєстрований як Фізична особа-підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань РНОКПП НОМЕР_1 з 07.03.2002 року. ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність, в тому числі за КВЕД 49.41 “Вантажний автомобільний транспорт”, 77.12 “Надання в оренду вантажних автомобілів”, 45.19 “Торгівля іншими автотранспортними засобами”, 52.29 “Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту”.
З матеріалів справи вбачається, що у 2022 році ФОП ОСОБА_1 ввіз на митну територію України за митними деклараціями від 15.08.2022 № UA209190/2022/027371, від 24.08.2022 № UA209190/2022/028874, від 23.09.2022 № UA209190/2022/034369, від 01.10.2022 № UA209190/2022/036237, від 15.10.2022 № UA209190/2022/039083, від 20.10.2022 № UA209190/2022/040106, від 28.11.2022 № 22UA209190048737U5, від 16.12.2022 № 22UA209190052981U8 товари: сідельний тягач, призначений для перевезення напівпричепів, бувший у використанні, марка: DAF, модель: XF 460 FT, рік випуску-2017, модельний рік - 2017, дата першої реєстрації – 17.05.2017, номер шасі: НОМЕР_2 ; сідельний тягач, призначений для перевезення напівпричепів, бувший у використанні, марка: DAF, модель: XF 460 FT, рік випуску-2017, модельний рік - 2017, дата першої реєстрації - 10.05.2017, номер шасі: НОМЕР_3 ; сідельний тягач, призначений для перевезення напівпричепів, бувший у використанні, марка: DAF, модель: XF 460 FT, рік випуску-2017, модельний рік - 2017, дата першої реєстрації – 17.05.2017, номер шасі: НОМЕР_4 ; сідельний тягач, призначений для перевезення напівпричепів, бувший у використанні, марка: DAF, модель: XF 460 FT, рік випуску-2017, модельний рік - 2017, дата першої реєстрації - 17.05.2017, номер шасі: НОМЕР_5 ; сідельний тягач, призначений для перевезення напівпричепів, бувший у використанні, марка: DAF, модель: XF 460 FT, рік випуску-2017, модельний рік - 2017, дата першої реєстрації – 07.09.2017, номер шасі: НОМЕР_6 ; сідельний тягач, призначений для перевезення напівпричепів, бувший у використанні, марка: DAF, модель: XF 460 FT, рік випуску-2017, модельний рік - 2017, дата першої реєстрації – 02.10.2017, номер шасі: НОМЕР_7 ; сідельний тягач, призначений для перевезення напівпричепів, бувший у використанні, марка: DAF, модель: XF 460 FT, рік випуску-2017, модельний рік - 2017, дата першої реєстрації - 02.10.2017, номер шасі: НОМЕР_8 ; сідельний тягач, призначений для перевезення напівпричепів, бувший у використанні, марка: DAF, модель: НОМЕР_9 , рік випуску-2017, модельний рік - 2017, дата першої реєстрації – 09.05.2017, номер шасі: НОМЕР_10 .
Як вбачається зі змісту графи 2 вище зазначених декларацій відправником товару (експортером) виступала компанія “Firma Wanicki Sp.z.o.o” (Польща), а одержувачем згідно з графою 8 ФОП ОСОБА_1 .
Даний товар декларувався із застосуванням преференції за кодом “ 410” і, як наслідок, з нарахуванням та сплатою ввізного мита за преференційними ставками від митної вартості в рамках дії норм статті 15 Доповнення 1 “Підтвердження походження” до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження.
Державна митна служба України відповідно до статті 32 Доповнення 1 “Підтвердження походження” до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження направила на перевірку до уповноваженого органу Республіки Польща сертифікати з перевезення EUR.1 № PL/MF/AR 0095049 від 09.08.2022, № PL/MF/AR 0095050 від 09.08.2022, № PL/MF/AR 0099769 від 16.08.2022, № PL/MF/AR 0099780 від 26.09.2022, № PL/MF/AR 0099800 від 11.10.2022, № PL/MF/AR 0470957 від 17.10.2022, № PL/MF/AS 0471451 від 15.11.2022, № PL/MF/AS 0471469 від 02.12.2022. 
Також, Державна митна служба України листом від 06.09.2024 №15/15-03/7/4745 інформувала Львівську митницю про отримання від уповноваженого органу Республіки Польща листа від 04.09.2024 №1201- IОC.4331.15.2024, з результатами перевірки сертифікатів з перевезення EUR.1 № PL/MF/AR 0095049 від 09.08.2022, № PL/MF/AR 0095050 від 09.08.2022, № PL/MF/AR 0099769 від 16.08.2022, № PL/MF/AR 0099780 від 26.09.2022, № PL/MF/AR 0099800 від 11.10.2022, № PL/MF/AR 0470957 від 17.10.2022, № PL/MF/AS 0471451 від 15.11.2022, № PL/MF/AS 0471469 від 02.12.2022.
Уповноважений орган Республіки Польщі повідомив, що “Експортер не зміг надати митним органам достатніх документів щодо походження товару. Регіональний офіс податкової адміністрації в Кракові повідомляє, що вимоги та правил преференційного походження, передбачені Договором, укладеним між Україною та ЄС, не виконуються, статус преференційного походження не підтверджено. Результат перевірки негативний” та вніс відповідну відмітку в графу 14 даних сертифікатів “Не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності”. 
В подальшому, Львівська митниця відповідно до наказу від 10.01.2025 № 20 “Про проведення документальної невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дотримання вимог законодавства України з питань митної справи” на підставі пункту 7 частини першої статті 336, пункту 2 частини третьої статті 345, підпункту 1 пункту 912 та з урахуванням пункту 934 розділу ХХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VІ (зі змінами, далі - МК України), у звязку із надходженням від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, провела документальну невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 дотримання вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, застосування знижених ставок ввізного мита при переміщенні через митний кордон України товарів за митними деклараціями від 15.08.2022 № UA209190/2022/027371, від 24.08.2022 №/2022/028874, від 23.09.2022 № UA209190/2022/034369, від 01.10.2022 № UA209190/2022/036237, від 15.10.2022 № 22UA209190039083U2, від 20.10.2022 № 22UA209190040106U0, від 28.11.2022 № 22UA209190048737U5, від 16.12.2022 № 22UA209190052981U8. 
Відтак, за результатами перевірки складено акт від 13.02.2025 № 15/25/7.4-19/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог: статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, частини другої статті 46, частини першої статті 257 МК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму – 1 230 802,63 грн; підпункту “в” пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 ПК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму – 246 160,53 грн.
Відтак, на підставі акту перевірки Львівська митниця 28.02.2025 прийняла податкові повідомлення-рішення: № UA209000202552, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем “Мито на товари, що возяться на територію України” у розмірі 1 230 802, 63 грн; № НОМЕР_11 , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем “Податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України” у розмірі 307 700, 68 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням у сумі 246 160,53 грн та за штрафними санкціями у сумі 61 540,15 грн.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями звернувся до суду із даним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до пункту 24 частини першої статті 4 Митного кодексу України (далі – Митний кодекс) митний контроль – це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Частиною першою статті 271 Митного кодексу визначено, що мито – це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
Згідно з пунктом 190.1 статті 190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. 
Положеннями статті 272 Митного кодексу визначено, що ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.
Відповідно до статті 276 Митного кодексу, платниками мита є: 1) особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом; 2) особа, на адресу якої надходять товари, що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових або експрес-відправленнях, несупроводжуваному багажі, вантажних відправленнях; 3) особа, на яку покладається обов`язок дотримання вимог митних режимів, які передбачають звільнення від оподаткування митом, у разі порушення таких вимог; 4) особа, яка використовує товари, митне оформлення яких було здійснено з умовним звільненням від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом (податкову пільгу); 5) особа, яка реалізує або передає у володіння, користування чи розпорядження товари, що були випущені у вільний обіг на митній території України із звільненням від оподаткування митними платежами, до закінчення строку, визначеного законом; 6) особа, яка реалізує товари, транспортні засоби відповідно до статті 243 цього Кодексу. 
Частиною першою статті 277 Митного кодексу визначено, що об`єктами оподаткування митом є: 1) товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами; 2) товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України; 3) товари, транспортні засоби, що реалізуються відповідно до статті 243 цього Кодексу.
Згідно частин третьої та четвертої статті 280 Митного кодексу ставки мита, крім сезонного та особливих видів мита, встановлюються виключно законами України з питань оподаткування. Ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.
Приписами частини п`ятої статті 280 Митного кодексу визначено, що ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав – членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. 
Поряд з цим, відповідно до частин першої та п`ятої статті 281 Митного кодексу, допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори. У разі якщо імпорт товару є об`єктом антидемпінгових, компенсаційних або спеціальних заходів, тарифні пільги (тарифні преференції) не встановлюються або зупиняються чи припиняються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Колегія суддів зазначає, що Верховна Рада Законом України № 1678-VII від 16.09.2014 ратифікувала Угоду від 27.06.2014 про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом, стаття 26 частини 1 глави 1 розділу IV якої встановлює, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави “походження” означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I “Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва” (далі – Протокол I, до цієї Угоди).
Стаття 29 частини 1 глави 2 розділу IV Угоди визначає, що кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.
Відповідно до пункту 1 статті 2 розділу 2 Протоколу I, з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:1. товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; 2. товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
Як передбачено пунктом 1 статті 16 розділу 5 Протоколу I товари, що походять з Європейського Союзу, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або (b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься “декларацією інвойс”, надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.
Процедуру видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлює стаття 17 розділу 5 “Підтвердження походження” Протоколу 1, згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.
Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки.
Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.
Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.
Разом з тим, за змістом пунктів 1-6 статті 22 розділу 5 Протоколу І декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(b) цього Протоколу, може бути складена: (a)…затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або (b)…експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро. Декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.
Пунктами 1-3 статті 33 Протоколу І встановлено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу. З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку. Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. 
Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та, чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції (пункти 5, 6 статті 33 Протоколу I).
Як визначено частинами першою, другою, шостою статті 36 Митного кодексу країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару (частина першої статті 41 Митного кодексу). 
Частина третя статті 41 Митного кодексу встановлює, що сертифікат про походження товару – це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару. 
Положеннями частин восьмої, дев`ятої статті 41 Митного кодексу визначено, що у разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості. Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.
Як визначено частиною першою статті 44 Митного кодексу у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей. 
Відтак, здійснивши аналіз наведених правових норм суд першої інстанції вірно вказав, що у разі митного оформлення товару, що ввозиться з країн Європейського Союзу, платники мита та податків мають право скористатись тарифними преференціями, що передбачено Угодою. Проте, застосуванню таких пільг передує дотримання декларантом умов, з якими Угода та Протокол І до неї пов`язує їх застосування. За загальним правилом, декларантом подається сертифікат перевезення товару EUR.1, за виключенням випадків, коли може бути подана декларація інвойс, а саме у разі її складення: затвердженим експортером або експортером на будь-яку партію товару, що походить з певної країни, сукупна вартість якого не перевищує 6 000 євро.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем за результатами документальної невиїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог законодавства України з питань митної справи в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за митними деклараціями від 15.08.2022 № UA209190/2022/027371, від 24.08.2022 №/2022/028874, від 23.09.2022 № UA209190/2022/034369, від 01.10.2022 №/2022/036237, від 15.10.2022 № 22UA209190039083U2, від 20.10.2022 № 22UA209190040106U0, від 28.11.2022 № 22UA209190048737U5, від 16.12.2022 № 22UA209190052981U8, висновки якої були покладені в основу оспорюваних у межах даної справи податкових повідомлень-рішень, встановлено завищення позивачем податкових зобов`язань по сплаті мита за вищевказаними деклараціями та податку на додану вартість.
Так, підставою для донарахування митних платежів слугувала інформація, отримана від уповноваженого органу Республіки Польща (лист від 04.09.2024 №1201- IОC.4331.15.2024), яка скерована до Львівської митниці Державною митною службою України листом від 06.09.2024 №15/15-03/7/4745 про те, що преференційне походження товару, зазначеного в сертифікатах з перевезення EUR.1 № PL/MF/AR 0095049 від 09.08.2022, № PL/MF/AR 0095050 від 09.08.2022, № PL/MF/AR 0099769 від 16.08.2022, № PL/MF/AR 0099780 від 26.09.2022, № PL/MF/AR 0099800 від 11.10.2022, № PL/MF/AR 0470957 від 17.10.2022, № PL/MF/AS 0471451 від 15.11.2022, № PL/MF/AS 0471469 від 02.12.2022 не підтверджено, оскільки експортер товару не зміг надати митним органам достатніх документів щодо походження товару. 
Суд першої інстанції вірно вказав, що у імпортера (позивача) відсутній обов`язок чи необхідність перевіряти законність дій експортера в момент оформлення та видачі сертифікатів EUR.1 та декларації-інвойса, а відтак відповідальність за оформлення та видачу сертифікатів EUR.1 та декларації-інвойса і правдивість інформації, що в них зазначена, покладена виключно на експортера (продавця).
Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що застосовуючи преференцію при митному оформленні товарів за МД від 15.08.2022 № UA209190/2022/027371, від 24.08.2022 №/2022/028874, від 23.09.2022 № UA209190/2022/034369, від 01.10.2022 №/2022/036237, від 15.10.2022 № 22UA209190039083U2, від 20.10.2022 № 22UA209190040106U0, від 28.11.2022 № 22UA209190048737U5, від 16.12.2022 № 22UA209190052981U8 позивач обґрунтовано сподівався на добросовісність дій свого контрагента-експортера та не мав підстав піддавати сумніву правомірність видачі декларацій-інвойсів на такий товар, а митним органом не надано беззаперечних доказів існування у позивача намірів фінансового характеру, спрямованих на ухиляння від сплати всіх необхідних платежів при митному оформленні.
Так, позивачем до матеріалів справи долучено листи від 15.04.2025 виробника DAF Tracks N. V. (5600 PT Нідерланди, Ейндговен, Х`юго ван дер Гослан, 1), у якому консультант з митних питань даної компанії підтверджує, що вантажівки, зазначені в цих документах з номером шасі та типом шасі: XLRTEH4300G156231, марка DAF, модель XF 460 FT; XLRTEH4300G156928, марка DAF, модель XF 460 FT; XLRTEH4300G156655, марка DAF, модель XF 460 FT; XLRTEH4300G156882, марка DAF, модель XF 460 FT; XLRTEH4300G171742, марка DAF, модель XF 460 FT; XLRTEH4300G174532, марка DAF, модель XF 460 FT; XLRTEH4300G174443, марка DAF, модель XF 460 FT; XLRTEH4300G156510, марка DAF, модель XF 460 FT походять з Європейського Союзу (Нідерланди) на момент виробництва вантажівок в 2017 році і відповідають правилам походження, що регулюють преференційну торгівлю з Україною.
Статтею 61 Митного кодексу Союзу (затвердженого Регламентом Європейського Парламенту і Ради (ЕС) №952/2013 від 09.10.2013) визначено, що якщо походження вказано в митній декларації згідно з митним законодавством, митні органи можуть вимагати від декларанта підтвердити походження товарів. Якщо підтвердження походження товарів надається згідно з митним законодавством або іншим законодавством Союзу, що регулює окремі сфери, митні органи в разі обґрунтованих сумнівів можуть вимагати надання будь-яких додаткових підтверджень, необхідних для забезпечення того, щоб зазначення походження відповідало правилам, установленим відповідним законодавством Союзу. Якщо це необхідно для цілей торгівлі, документ, що підтверджує походження, може бути виданий у Союзі згідно з чинними в країні призначення або на території призначення правилами походження чи будь-яким іншим методом визначення країни, де товари повністю отримано або востаннє істотно трансформовано.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в даному випадку підтвердженням походження товару, а саме сідельних тягачів марки DAF, модель XF460FT, рік випуску 2017 рік, номера шасі: НОМЕР_2 , XLRTEH4300G156928, XLRTEH4300G156655, XLRTEH4300G156882, XLRTEH4300G171742, XLRTEH4300G174532, XLRTEH4300G174443, XLRTEH4300G156510 з країни Європейського союзу Нідерланди є листи від 15.04.2025 виробника DAF Tracks N. V.
Суд першої інстанції вірно заначив, що відповідачем не надано доказів, які б підтверджували факт офіційного звернення уповноваженого органу Польщі до експортера за наданням належних документів на підтвердження статусу походження товару, чи відповіді експортера. Тобто, відсутня інформація про звернення уповноваженого органу до експортера.
Слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 04.10.2023 у справі № 380/2869/22 дійшов до висновку, що підставою для висновку про заниження суб`єктом господарювання податкових зобов`язань, під час ввезення товарів на митну територію України, може слугувати лише офіційна документально-підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав щодо, зокрема, походження ввезених товарів. Крім того, така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів.
Відтак, зважаючи на викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що встановлені судом фактичні обставини в сукупності із наявними у справі належними та допустимими доказами свідчать про необґрунтованість викладеного у акті перевірки висновку митного органу та відсутність у відповідача фактичних підстав для прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень від 28.02.2025 № UA209000202552, № UA209000202553.
Апеляційнйи суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Зважаючи на викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі №380/7626/25 без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 23.01.2026