ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/21547/25
провадження № 2/753/13062/25

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді Котенко Р. В.,
за участю:
секретаря судового засідання Троцковець К. В.,
учасники не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2025 року в електронній формі через особистий кабінет підсистеми «Електронний суд» адвокат Бабій Лідія Володимирівна, діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
На обґрунтування позовних вимог представник зазначає, що з 23 вересня 2006 року позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування сторін у шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Звертаючись до суду, позивачка просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, посилаючись на те, що подружні відносини між сторонами фактично припинені з 2022 року. Зазначає, що сторони тривалий час не ведуть спільного господарства, між ними відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння та взаємна підтримка, наявні різні погляди на життя і сімейні цінності. За таких обставин шлюб фактично припинив своє існування, а подальше спільне життя та його збереження є неможливими й суперечать інтересам позивачки.
Крім того, позивачка просить суд стягнути з відповідача - ОСОБА_2 аліменти на утримання спільних дітей у розмірі однієї третини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.
Обґрунтовуючи зазначені вимоги, позивачка вказує, що діти проживають разом із нею та перебувають повністю на її утриманні. Відповідач є здоровою, працездатною особою, має можливість отримувати дохід та, відповідно, спроможний виконувати обов`язок щодо матеріального утримання своїх дітей.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи визначено суддю Котенко Р. В. як головуючу у справі. 
Ухвалою від 17 листопада 2025 року суд призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні та встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи.
У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце проведення розгляду справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 
Разом із позовною заявою представнк позивачки подала до суду заяву, в якій повідомила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, а розгляд справи здійснити за її відсутності та відсутності позивачки.
За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись судове повідомлення, ухвала про відкриття провадження, які повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно з пункту четвертого частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.
Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану їм кореспонденцію, суд вважає, що гарантії статті 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.
Відповідач, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про час, дату і місце розгляду справи судом, не скористався наданими йому процесуальними правами. Зокрема, відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, не заявив заперечень проти позовних вимог позивача, а також не подав жодних клопотань чи заяв з процесуальних питань.
Таким чином, відповідач не висловив своєї позиції щодо заявлених позовних вимог та не повідомив суд про наявність обставин, які могли б мати значення для правильного та всебічного вирішення справи, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних у ній матеріалів та поданих доказів.
Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та всім доказам у їх сукупності, з дотриманням вимог належності, допустимості, достовірності та достатності, а також повно й всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 23 вересня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис № 617.
Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_6 ».
Під час перебування позивачки та відповідача у зареєстрованому шлюбі у сторін народилося двоє дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом про народження № 2441, складеним Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у місті Києві, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актовим записом про народження № 2328, складеним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у місті Києві.
Батьками зазначених дітей відповідно до актових записів про народження є: ОСОБА_2 - батько та ОСОБА_1 - мати.
Позовна вимога про розірвання шлюбу
Із позовної заяви встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинено, а подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки.
Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі й сім`ї.
Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній і взаємній згоді жінки та чоловіка, а примушування до вступу в шлюб не допускається.
З наведених норм права вбачається, що добровільність є однією з основоположних засад шлюбу. Шлюб як сімейний союз спрямований на створення сім`ї, а як союз - має договірну природу, що зумовлює його добровільний характер та ґрунтується на взаємній любові, повазі, довірі, підтримці й взаємодопомозі між подружжям.
Разом із тим шлюб не є безумовним чи примусовим зв`язком і може бути припинений у разі втрати зазначених засад. Розірвання шлюбу свідчить про стійкий та незворотний розлад подружніх відносин і припинення сімейного життя.
Позов про розірвання шлюбу відповідно до вимог законодавства може бути пред`явлений одним із подружжя. У даному випадку позивачка скористалася наданим їй законом правом та звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягаючи на неможливості його подальшого збереження. Позивачка не має наміру зберігати шлюбні відносини з відповідачем, що свідчить про відсутність добровільної згоди на продовження сімейного союзу.
Суд бере до уваги, що збереження шлюбу можливе виключно за наявності взаємної волі сторін, почуттів любові та поваги, а також спільного прагнення до підтримання сімейних відносин. За відсутності таких умов примушування особи до збереження шлюбу є неприпустимим та суперечить засадам сімейного права.
Враховуючи доводи позивачки, суд доходить висновку, що причини, які спонукали її наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення.
Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо вступу до шлюбу, перебування у шлюбі та його розірвання.
Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється, зокрема, внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Оцінивши встановлені у справі обставини, суд доходить висновку, що сім`я сторін фактично та остаточно розпалася, підстав для надання строку для примирення сторін не вбачається, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, а заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки.
За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а шлюб між сторонами - таким, що підлягає розірванню.
Відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу.
Згідно з абзацом другим частини третьої статті 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Позовна вимога про стягнення аліментів
Із позовної заяви встановлено, що сторони проживають окремо, діти проживають разом з матір`ю. Домовленостей щодо розміру аліментів на час подання позову між сторонами не досягнуто.
Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини першої статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Статтею 182 Сімейного кодексу України визначено критерії, які підлягають урахуванню судом при вирішенні питання щодо розміру аліментів. Зокрема, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи.
Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та може бути присуджений судом за умови достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Крім того, суд не обмежується розміром офіційного заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують такий дохід, якщо платником аліментів не доведено законне джерело походження коштів, використаних для здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини восьмої статті 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
За змістом статті 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до статті 8, частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального. Морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.
Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.
Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.
За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину (частина перша статті 181 СК України), передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, не залежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного.
Наявність у відповідача стягнень по аліментам, інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, судом не встановлено.
Жодних доказів на спростування вимог позову відповідачем не надано.
Враховуючи те, що позивачка утримує дітей, займається їх вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, домовленості між сторонами щодо розміру аліментів не досягнуто, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню в повному обсязі.
За змістом пункту першого частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Розподіл судових витрат
Відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України суд дійшов висновку про необхідність вирішення питання розподілу судових витрат.
З огляду на те, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід державного бюджету України в розмірі 1 211,20 грн.
Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 211,20 грн, сплачений нею при поданні позовної заяви з вимогою про розірвання шлюбу.
Керуючись статтями 12-13, 76-81, 141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 »), зареєстрований 23 вересня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 617, - розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 211,20 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їхніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 вересня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про сторони у справі:
Позивачка - ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ;
Відповідач - ОСОБА_2 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя         Р. В. Котенко