КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2420/2025 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Київ
Справа № 755/19396/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М., 
за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року, ухвалене у складі судді Яровенко Н.О.,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

встановив:

У грудні 2023 року ТОВ «Євро-реконструкція» звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів заборгованості з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води.
Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідачі є користувачами та мешканцями кв. АДРЕСА_1 . Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідачі своєчасно з січня 2016 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення, а також за отримані послуги гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01 листопада 2023 року у розмірі у розмірі 93 827 грн. 87 коп., 
Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідачів, а також інфляційну складову боргу у розмірі 22 629 грн. 93 коп., 3% річних у розмірі 6631 грн. 04 коп., та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2684 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 93 827 гривень 87 копійок.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» інфляційну складову боргу в сумі 22 629 грн. 93 коп., 3 % річних в сумі 6631 грн. 04 коп., а всього 29 260 грн. 97 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» судові витрати по сплаті судового збору по 1342 грн. з кожного відповідача.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернувсяз апеляційною скаргою, з урахуванням нової редакції, просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість рішення.
Вважає, що суд першої інстанції не повідомив належним чином відповідача про розгляд справи, чим позбавив його права на захист та на клопотання від відповідача про застосування строку позовної давності.
Стверджує, що суд розглянув справу з порушенням вимог ст. ст. 175-177 ЦПК України та прийняв до уваги витяг з реєстру територіальної громади м. Києва про трьох зареєстрованих в квартирі осіб, але без належних доказів солідарного обов`язку оплати послуг, доказів їх проживання в квартирі та користування послугами позивача. Вказує, що обов`язок утримання нерухомого майна несе тільки власник.
Оскільки ОСОБА_1 до 07.07.2019 року був неповнолітнім та не мав права відповідати за зобов`язання перед позивачем у період з січня 2016 року по 07.07.2019 року, відтак був неналежним відповідачем. Крім того, з весни-літа 2015 року не проживав в зазначеній квартирі та не користувався наданими послугами.
Додатково повідомляє, що попередній розрахунок судових витрат становить: судовий збір – 4026 грн., витрати на правову допомогу – 10 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «Євро-реконструкція» – Гречан М.В. просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін.
Вказує, що проживання в іншому місці не звільняє відповідачів від сплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено їх реєстрацію у квартирі, що свідчить про те, що вони є користувачами.
Крім того, від відповідачів не надходили заяви про розмір нарахованих коштів за надані послуги, а тому вони визнавали факт спожитих ними послуг з урахуванням зроблених позивачем нарахувань.
Щодо розміру нарахувань вказує, що за період з 12.03.2017 року по 06.07.2019 рік підлягає стягненню з ОСОБА_2 31 888 грн. 57 коп, а з 07.07.2019 року по 31.10.2023 року підлягає стягненню з солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 62 315 грн. 88 коп.
Щодо витрат на правову допомогу – заперечує, оскільки сума витрат не співмірна з розміром виконаних робіт представником.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки апеляційний суд не повідомили, що не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані наступні особи:
- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 17 липня 2007 року по теперішній час відповідно до довідки №104254093 від 21.12.2023 р.;
- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 11 жовтня 2013 року по теперішній час відповідно до довідки №104254089 від 21.12.2023 р.
Надання послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води до будинку АДРЕСА_3 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198.
Виходячи з цього, відповідачі є споживачами послуг в період виникнення боргу з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води за послуги, що здійснюються ТОВ «Євро-реконструкція» за адресою: кв. АДРЕСА_1 .
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що належним чином свої зобов`язання за договором про надання послуг відповідачі не виконували, оскільки за період із січня 2016 року по жовтень 2023 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення і за послуги з постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, розмір якої станом на 01 листопада 2023 року становив суму 93 827,87 грн.
У зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 22 629,93 грн. і трьох відсотків річних в сумі 6631,04 грн. на підставі частини другої статті 625 ЦК України.
Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 рішення суду не оскаржувала, апеляційний суд рішення суду в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 не перевіряє. 

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості з оплати за надані послуги з постачання гарячої води та постачання теплової енергії, починаючи саме із січня 2016 року.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з ст. ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Взаємовідносини між ТОВ «Євро- Реконструкція» та споживачами при наданні послуг з постачання теплової енергії/централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються чинними на момент надання послуги нормативними актами, зокрема, Правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, Правилами надання послуг з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182.
За приписами пунктів 37-39 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 року, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату за спожиту послугу щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору.
Згідно з п. 13 вказаних Правил, індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.
Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги або надсилання через Єдину платформу електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт), наданої відповідно до вимог статей 10 та 11 Закону України “Про електронну комерцію” (за наявності електронних кабінетів у споживача та виконавця).
Також пунктом 12 Правил надання послуг з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.
Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги або надсилання через Єдину платформу електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт), наданої відповідно до вимог статтей 10 та 11 Закону України “Про електронну комерцію” (за наявності електронних кабінетів у споживача та виконавця).
Згідно з висновком Верховного Суду України від 20 квітня 2016 р. у справі № 6-2951цс15 та в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 р. у справі № 522/7683/13-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 – 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.
Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Згідно з вимогами ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до договору; замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, встановивши, що місце проживання відповідачів зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вони були споживачами комунальних послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та послугу постачання гарячої води, які надавав позивач, а отже, зобов`язані були їх сплачувати, проте порушили зі своєї сторони відповідне зобов`язання.
Проте висновок суду щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості, інфляційних втрат і трьох відсотків річних за період з січня 2016 року до 07 липня 2019 року, є помилковим, зважаючи на наступне.
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже до 07 липня 2019 року він не досягнув повнолітнього віку. Внаслідок залишення поза увагою цієї обставини, суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, що підлягали застосуванню.
Так, відповідно до статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.
Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом статті 32 ЦК України, особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років володіють неповною цивільною дієздатністю.
Згідно зі статтею 33 ЦК України неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону.
Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник.
Відповідно до ч. 1 ст. 34 ЦК України, повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).
Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що саме дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
З огляду на викладене, відповідач ОСОБА_1 може нести відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг лише з 07 липня 2019 року, тобто після досягнення ним 18 річного віку. 

Як вбачається з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості, заборгованість виникла за період з січня 2016 року по 31 жовтня 2023 року.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач нарахував відповідачам заборгованість за період із січня 2016 року по жовтень 2023 року, з яких:
- заборгованість за надання послуг з постачання гарячої води складала 53 984,89 грн., три відсотки річних – 3 925,77 грн., а інфляційні втрати – 13 440,76 грн.;
- заборгованість за надання послуг з постачання теплової енергії складала 39 842,98 грн., три відсотки річних – 2 705,27 грн., а інфляційні втрати – 9 189,17 грн.
Проте, в період із січня 2016 року по 07 липня 2019 року відповідач ОСОБА_1 не досяг повноліття, тобто він володів неповною цивільною дієздатністю, а отже не міг нести цивільно-правову відповідальність за виникнення заборгованості з оплати наданих позивачем послуг з вищенаведених підстав.
Зважаючи на те, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи в частині періоду, протягом якого підлягала стягненню з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги, інфляційні втрати і три відсотки річних, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості з оплати послуг з постачання гарячої води і теплової енергії за період з січня 2016 року до 07 липня 2019 року – відсутні.
Таким чином, заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що виникла за період з 01 січня 2016 року по 06 липня 2019 року підлягає стягненню лише з відповідача ОСОБА_2 користь ТОВ «Євро - Реконструкція» в сумі 39 367 грн., три відсотки річних в сумі 5223 грн. 79 коп., інфляційні втрати - 16 173 грн. 17 коп., а всього - 60 772 грн. 96 коп.
Інші частина заборгованості за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що утворилась після 07 липня 2019 року до 31 жовтня 2023 року, підлягає стягненню солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» в сумі 54 451 грн. 87 коп., три відсотки річних в сумі 1407 грн. 25 коп., інфляційні втрати в сумі 6456 грн. 76 коп., а всього - 62 315 грн. 88 коп.
Розрахунок заборгованості перевірений судом апеляційної інстанції, є правильним, відповідачем ОСОБА_1 – не спростований.

Доводи апеляційної скарги відповідача про неналежне повідомлення про розгляд справи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки справа була розглянута судом у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, тобто до розгляду у судове засідання справа не призначалась, тоді як частина 3 ст. 376 ЦПК України визначає обов`язковою підставою для скасування судового рішення - розгляд справи за відсутності учасника справи, не повідомленого про дату, час і місце засідання суду. 
Згідно з частиною першою статті 50 ЦПК України кожен із відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.
Таким чином, колегія суддів розглядає зазначений аргумент апеляційної скарги лише в контексті відповідача ОСОБА_1 .
Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади від 09 жовтня 2023 р. № 100433679, місце проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , що також відповідає інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи від 21 грудня 2023 р. № 104254089, яку було надано за запитом місцевого суду.
Суд першої інстанції направив копію ухвали про відкриття провадження у справі відповідачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 .
Таким чином, місцевий суд направив копію ухвали суду про відкриття провадження за зареєстрованим місцем проживанням відповідача, повідомивши відповідача ОСОБА_1 про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі за позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» відповідно до процесуального закону.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції повинен був застосувати наслідки спливу позовної давності і відмовити в позові у частині про стягнення заборгованості за період із січня 2016 року по грудень 2020 року, оскільки строк позовної давності у частині вимог до відповідача ОСОБА_1 пропущено позивачем не було.
Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Оскільки обов`язок щодо сплати за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідач ОСОБА_1 повинен нести відповідальність за зобов`язаннями по сплаті за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з 07 липня 2019 року. 

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19»,  з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, який неодноразово продовжувався та тривав до 30 червня 2023 року.
30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.
Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину.
Отже, в межах строку позовної давності може бути стягнута заборгованість, строк сплати якої настав, починаючи з 02 квітня 2017 року.
Крім того, згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією РФ проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п. 19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Зважаючи на те, що обов`язок зі сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги у відповідача ОСОБА_1 виник із 07 липня 2019 року, на період дії карантину з 02 квітня 2020 року по 30 червня 2023 року строк позовної давності продовжено, а з 24 лютого 2022 року перебіг позовної давності, визначений ЦК України, було зупинено на строк дії воєнного стану, то позивачем строк позовної давності пропущено не було. 

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 також стверджував про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що проявилося в незалишенні без руху позовної заяви через те, що доданий до позовної заяви витяг з Реєстру територіальної громади міста Києва є недопустимим доказом і не свідчить про наявність у відповідачів солідарного обов`язку та доказів їх спільного проживання.
Проте колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки підставою залишення позовної заяви без руху може слугувати лише невідповідність позовної заяви вимогам статтей 175, 177 ЦПК України або якщо позовну заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.
З позовної заяви і доданих до неї копій документів вбачається, що позивач визначив перелік доказів, які на його думку у взаємозв`язку між собою доводили обґрунтованість пред`явлених позовних вимог, а також надав усі вказані у переліку копії документів.
Тож процесуально-правових підстав у суду першої інстанції для залишення позовної заяви без руху в суду першої інстанції не існувало.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2023 р. у справі № 990/114/23, на стадії відкриття провадження суд не здійснює оцінку доказів на предмет їх належності, достовірності чи допустимості, а виконує зазначену процесуальну дію виключно після їх дослідження при розгляді справи по суті і на стадії ухвалення судового рішення, що настає після стадії розгляду справи по суті. 

Доводи апеляційної скарги в частині покладення в основу оскаржуваного рішення припущення стосовно того, що відповідач ОСОБА_1 дійсно отримував житлово-комунальні послуги, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII , споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Відповідно до п. 37 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.
Згідно з підпунктом 7 п. 43 Правил надання послуг з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови надання виконавцю заяви та документального підтвердження (зокрема, довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, іншого документа, що підтверджує право на виїзд з України чи в`їзд в Україну у відповідний період часу) в електронній або паперовій формі відповідно до умов договору; це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).
З викладених норм законодавства вбачається, що звільнення споживачів  від оплати послуги з постачання теплової енергіїза період тимчасової відсутності в житловому приміщенні – не передбачено.
Щодо звільнення від оплати послуг за постачання гарячої води, то відповідачем ОСОБА_1 не надано до апеляційної скарги доказів, що він в установленому законодавством порядку звертався до ТОВ «Євро-Реконструкція» з заявою про тимчасове непроживання за місцем реєстрації , з наданням доказів, що підтверджують цю обставину. 
Відповідно до вказаних положень законодавства України відповідне документальне оформлення непроживання в квартирі обов`язково здійснюється безпосередньо перед виконавцями комунальних послуг, а зменшення вартості послуг можливе лише з часу звернення.
Звернень щодо уточнення фактичної кількості зареєстрованих/фактично проживаючих осіб у квартирі до ТОВ «Євро-реконструкція» від відповідача не надходило, відповідних заяв та заяв щодо документального оформлення не проживання в квартирі немає і в матеріалах справи.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що весною 2015 року він переїхав на постійне місце проживання до свого батька, діда і баби за адресою: АДРЕСА_5 , висновків суду не спростовують, оскільки відповідачем не надано доказів щодо реєстрації за іншим місцем проживання. 
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ( в редакції станом на 2015 рік) громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновку про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази перебування квартири АДРЕСА_1 , на праві власності відповідачів, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок зі сплати комунальних платежів виникає не тільки у власників, а у всіх дієздатних споживачів, місце проживання яких зареєстроване у квартирі, до якої надаються послуги.
Зважаючи на те, що матеріали справи містять фактичні дані про зареєстроване місце проживання відповідачів, що доводить факт користування наданими позивачем послугами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відповідальних за цим позовом осіб.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим наявні підстави для зміни судового рішення шляхом зменшення розміру заборгованості, інфляційних втрат і трьох відсотків річних, що підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 , оскільки він досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 . Тому сума заборгованості, яка виникла до цієї дати, підлягає стягненню лише з відповідача ОСОБА_2 , а сума заборгованості, яка виникла після 07.07.2019 року – підлягає стягненню солідарно з обох відповідачів.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання позовної заяви позивач сплатив 2 684 грн., а за подання апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 – 4026 грн.
Оскільки рішення суду в частині обсягу позовних вимог, заявлених до ОСОБА_2 , не перевіряється апеляційним судом в силу положень ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача витрат по сплаті судового збору необхідно залишити без змін.
Розподіл судових витрат щодо відповідача ОСОБА_1 необхідно змінити, враховуючи, що сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 , становить 62 315 грн. 88 коп., тобто позовні вимоги до ОСОБА_1 задоволені на 50,63%
Частиною 10 ст. 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1342 грн.( частина від сплаченого позивачем за подання позовної заяви)
Оскільки відповідачем було сплачено за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 4026 грн., то позивач повинен відшкодувати відповідачу суму витрат, пропорційну сумі, у задоволенні якої позивачу до вказаного відповідача суд відмовляє : 4026 % х 49,37% = 1987 грн. 63 коп. 
Виходячи з вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України, оскільки на позивача покладено більшу суму судових витрат, то з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця у витратах : 1987 грн. 63 коп. – 1342 грн. = 645 грн. 63 коп. 
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року – змінити в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню зі ОСОБА_1 , у зв`язку з чим резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково. 
Стягнути із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 січня 2016 року по 06 липня 2019 року в сумі 39 376 грн., три відсотки річних в сумі 5223 грн. 79 коп., інфляційні втрати - 16 173 грн. 17 коп., а всього стягнути – 60 772 ( шістдесят тисяч сімсот сімдесят дві) грн. 96 коп. 
Стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 07 липня 2019 року по 31 жовтня 2023 року в сумі 54 451 грн. 87 коп., три відсотки річних в сумі 1407 грн. 25 коп., інфляційні втрати в сумі 6456 грн. 76 коп., а всього стягнути - 62 315 ( шістдесят дві тисячі триста п`ятнадцять) грн. 88 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» до ОСОБА_1 – відмовити. 
Стягнути із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1342 грн. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 645 грн. 63 коп. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 02 лютого 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.