ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 686/7966/21
провадження № 61-6889св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -  ОСОБА_5 ,
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк», в інтересах якого діє адвокат Ребрик Андрій Михайлович, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 квітня 2022 року, ухвалене у складі судді 
Карплюка О. І., та постанову Хмельницького апеляційного суду від 21 червня 2022 року, ухвалену колегією у складі суддів: Костенка А. М., Гринчука Р. С., Спірідонової Т. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2021 року Акціонерне товариство (далі - АТ) «УкрСиббанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5 , про скасування державної реєстрації права власності та поновлення державної реєстрації обтяжень нерухомого майна.
В обґрунтування позову вказувало, що 19 грудня 2007 року АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11272213000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 126 111 доларів США.
Належне виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором забезпечено іпотекою квартири 
АДРЕСА_1 на підставі укладеного АТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 договору іпотеки № 73306 від 19 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г. Г. 
за № 8059.
Одночасно з нотаріальним посвідченням договору іпотеки у Державному реєстрі іпотек зареєстровані обтяження майна (предмета іпотеки) іпотекою (запис 
від 19 грудня 2007 року № 6262391) та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано заборону відчуження на нерухоме майно (обтяження від 19 грудня 2007 року № 6262190).
ОСОБА_5 належним чином зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту не виконував, тому рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 березня 2009 року у справі № 2-1999/09 стягнено солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 заборгованість за цим договором 
у розмірі 1 017 905,44 грн, неустойку за порушення зобов`язань у розмірі 500 грн, пеню за порушення строків повернення кредиту в розмірі 5 904,84 грн, а також витрати зі сплати державного мита у розмірі 1 700 грн та 30 грн 
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судових процесів, а всього 
стягнено 1 026 040,28 грн.
14 січня 2021 року Першим відділом державної виконавчої служби 
у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - ВДВС) на підставі дубліката виконавчого листа у справі № 2-1999/09 відкрито виконавче провадження, в якому боржником є ОСОБА_1 .
Під час проведення перевірки майнового стану боржника АТ «УкрСиббанк» стало відомо про відсутність відомостей про державну реєстрацію обтяження предмета іпотеки.
Вказувало, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 березня 2021 року № 248138506 2 лютого 2010 року приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г. Г. внесла зміни до Державного реєстру іпотек, а саме: вилучила запис про заборону на нерухоме майно за № 6262190 та запис про іпотеку № 6262391. 23 лютого 
2010 року приватний нотаріус Щербак Т.В. провів державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 3 лютого 2010 року № 684244.
На інформаційний запит банку до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г. Г. остання повідомила, що обтяження вилученні нею на підставі листа начальника відділення № 303 АТ «УкрСиббанк» 
Савицького В. А., в якому зазначено підставою для вилучення записів про обтяження реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах.
Вважало такі дії нотаріуса незаконними, оскільки на день вилучення записів про заборону відчуження та іпотеку підстав для зняття обтяжень не існувало.
АТ «УкрСиббанк» як іпотекодержатель не надавало згоду на відчуження предмета іпотеки, тому договір купівлі-продажу від 3 лютого 2010 року № 684244  є нікчемним.
На час звернення з позовом іпотека не припинена, а основне зобов`язання не виконано.
За таких обставин просило:
- скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , ОСОБА_6 і ОСОБА_4 на квартиру 
АДРЕСА_2 , здійснену на підставі нікчемного правочину - договору купівлі-продажу (ВММ № 68424), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т. В.;
- визнати (поновити) державну реєстрацію обтяження вказаного нерухомого майна іпотекою (реєстраційний номер обтяження 6262391);
- визнати (поновити) державну реєстрацію обтяження зазначеного нерухомого майна забороною відчуження нерухомого майна (реєстраційний номер 
обтяження 6262190).
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався тим, що на момент розгляду справи  вина працівників АТ «УкрСиббанк» у зловживанні службовим становищем та вчиненні службового підроблення не доведена і не встановлена обвинувальним вироком суду, оскільки кримінальне провадження не завершене. Крім того, договір купівлі-продажу квартири від 3 лютого 2010 року № 684244 позивач в судовому порядку не оспорював.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 21 червня 2022 року апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено частково, рішення Хмельницького міськрайонного суду від 7 квітня 2022 року змінено шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції постанови апеляційного суду, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд дійшов висновку про обрання позивачем неефективного способу захисту права, оскільки у випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту є звернення з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), та висновку Верховного Суду, 
викладеного у постановах від 15 грудня 2021 року у справі № 369/2593/18 (провадження № 61-17247св21) та від 8 грудня 2021 року у справі № 638/5977/16 (провадження № 61-22024св19).
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У липні 2022 року представник АТ «УкрСиббанк» - адвокат Чупіль Р. Р. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення процесуального права, просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 квітня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 21 червня 2022 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами висновків Великої 
Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 23 травня 2018 року 
у справі № 910/73/17 (провадження № 12-67гс18), висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 922/2250/16, 
від 29 травня 2019 року у справі № 910/4989/18, та висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16, за змістом яких внесення до реєстру запису про припинення іпотеки є офіційним підтвердженням існування юридичного факту припинення іпотеки відповідно до підстав, передбачених положеннями чинного законодавства, але такий факт не створюється реєстраційною дією. Існування спірного запису в реєстрі про припинення іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права доводити обставини дійсності такої іпотеки в суді.
Дійшовши висновку про обрання позивачем неефективного способу захисту права, суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суд, викладені у постановах від 23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19, від 2 червня 2021 року у справі № 715/1984/19 (провадження № 61-17023св20), від 30 вересня 2020 року 
у справі № 912/2037/19, від 30 червня 2021 року у справі № 125/274/18 (провадження № 61-9461св19).
На думку заявника, суд апеляційної інстанції помилково застосував до спірних правовідносин висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), оскільки правовідносини, що виникли у вказаній справі, не є подібними  правовідносинами сторін у справі, яка переглядається.
Також заявник вказує про недослідження судами доказів, поданих позивачем на підтвердження обставин щодо чинності іпотеки та відчуження предмета іпотеки без згоди іпотекодержателя.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 13 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
Підставою відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи заявника про:
- неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування судами норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року 
у справі № 910/73/17 (провадження № 12-67гс18), у постановах Верховного Суду 
від 16 травня 2019 року у справі № 922/2250/16, від 29 травня 2019 року 
у справі № 910/4989/18, від 23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19, 
від 2 червня 2021 року у справі № 715/1984/19 (провадження № 61-17023св20), 
від 30 вересня 2020 року у справі № 912/2037/19, від 30 червня 2021 року 
у справі № 125/274/18 (провадження № 61-9461св19), у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
- відсутність у подібних правовідносинах висновків Верховного Суду щодо питання застосування статті 17 Закону України «Про іпотеку» (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України);
- недослідження судами зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої 
статті 389 ЦПК України).
 
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19 грудня 2007 року АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11272213000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 126 111 доларів США.
Належне виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором забезпечено іпотекою квартири 
АДРЕСА_1 на підставі укладеного АТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 договору іпотеки № 73306 від 19 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г. Г. 
за № 8059.
Одночасно з нотаріальним посвідченням договору іпотеки у Державному реєстрі іпотек були зареєстровані обтяження майна (предмета іпотеки) іпотекою (запис 
від 19 грудня 2007 року № 6262391) та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано заборону відчуження нерухомого майна (обтяження від 19 грудня 2007 року № 6262190).
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 березня 2009 року у справі № 2-1999/09 стягнено солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 19 грудня 
2007 року № 11272213000 у розмірі 1 017 905,44 грн, неустойку за порушення зобов`язань у розмірі 500 грн, пеню за порушення строків повернення кредиту в розмірі 5 904,84 грн, а також витрати зі сплати державного мита у розмірі 1 700 грн та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судових процесів, 
а всього стягнено 1 026 040,28 грн.
2 лютого 2010 року начальник відділення № 303 АТ «УкрСиббанк» Савицький В. А. направив приватному нотаріусу Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г. Г. повідомлення «Про зняття заборони» в якому вказав, що 
АТ «УкрСиббанк» просить зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме з квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 у зв`язку з реалізацією з прилюдних торгів та припиненням дії договору іпотеки посвідченого 19 грудня 2007 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г. Г. за № 8059.
2 лютого 2010 року на підставі зазначеного повідомлення приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г. Г. вилучила з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження нерухомого майна № 6262190 та з Державного реєстру іпотек - запис про іпотеку нерухомого майна № 6262391.
Суди встановили, що звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 іпотекодержатель здійснював та ця квартира з прилюдних торгів не реалізовувалася.
14 січня 2021 року ВДВС на підставі дубліката виконавчого листа 
у справі № 2-1999/09 відкрив виконавче провадження, в якому боржником 
є ОСОБА_1 .
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, якими керується суж при ухваленні постанови 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.
У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року 
у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18)).
Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.
Згідно з абзацом третім статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).
У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3 Закону 
України «Про іпотеку»).
За частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.
Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року 
у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) викладено висновок про те, що:
- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема на підставі судового рішення, не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;
- у випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишилася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя;
- у справі з належною вимогою (зокрема, що визнання прав іпотекодержателя) суд має враховувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.
Звертаючись з вказаним позовом АТ «УкрСиббанк» зазначало, що воно є іпотекодержателем зазначеної квартири та вважає, що його право іпотекодержателя порушене.
За таких обставин належним способом захисту є звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя і апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що, звернувшись з позовом про поновлення державної реєстрації обтяжень нерухомого майна, позивач обрав неефективний спосіб захисту права.
Крім того, не відповідає критерію ефективності обраний позивачем спосіб захисту права іпотекодержателя, яким він себе вважає, вимога про скасування державної реєстрації права власності на спірне майно за ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , 
ОСОБА_4 , оскільки у розумінні статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель не набуває право власності на іпотечне майно, оскільки воно залишається у володінні і користуванні іпотекодавця.
При цьому відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Колегія суддів відхиляє доводи заявника про те, що висновки, викладені 
у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року 
у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) щодо правовідносин, які не є подібними правовідносинам у справі, яка переглядається, оскільки у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду виклала висновок саме щодо належного способу захисту прав іпотекодержателя у випадку вилучення запису про право іпотеки з відповідного Державного реєстру.
Колегія суддів відхиляє посилання заявника на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування та співвідношення юридичних підстав припинення іпотеки 
(стаття 17 Закону України «Про іпотеку»), оскільки такі висновки викладені 
Верховним Судом у постанові від 31 травня 2022 року у справі № 750/9652/20 (провадження № 61-9665св21), від 18 січня 2023 року у справі № 686/11864/20 (провадження № 3037св22), від 1 березня 2023 року у справі № 686/10868/20 (провадження № 61-2998св22).
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 травня 2018 року у справі № 910/73/17 (провадження № 12-67гс18), Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16, Верховного Суду від 16 травня 
2019 року у справі № 922/2250/16, від 29 травня 2019 року у справі № 910/4989/18.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року 
у справі № 910/73/17 (провадження № 12-67гс18) наведено висновок про те, що внесення нотаріусом до реєстру запису про припинення іпотеки є офіційним підтвердженням існування юридичного факту припинення іпотеки відповідно до підстав, передбачених положеннями чинного законодавства, але такий факт не створюється реєстраційною дією нотаріуса. Існування спірного запису в реєстрі про припинення іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права доводити обставини дійсності такої іпотеки в суді.
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 922/2250/16, від 29 травня 2019 року у справі № 910/4989/18.
У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16 зазначено, що суди при ухваленні рішень у даній справі помилково розглядали зняття обтяження на спірне майно як підставу для припинення іпотеки та фактично ототожнили ці поняття, не звернувши уваги, що обтяження тягне за собою лише обмеження розпорядженням майном.
Враховуючи викладене, Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків про застосування положень статей 17, 23 Закону України «Про іпотеку», викладених, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/73/17 (провадження № 12-67гс18), постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року 
у справі № 922/2250/16, від 29 травня 2019 року у справі № 910/4989/18 та постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16, щодо підстав припинення іпотеки та доведення чинності іпотеки, оскільки такі висновки викладені касаційним судом за різних фактичних обставин.
Не впливають на правильність висновків апеляційного суду і доводи заявника про неврахування цим судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах 
від  23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19, від 2 червня 2021 року 
у справі № 715/1984/19 (провадження № 61-17023св20), від 30 вересня 2020 року 
у справі № 912/2037/19, від 30 червня 2021 року у справі № 125/274/18 (провадження № 61-9461св19), оскільки правовідносини, що виникли у вказаних справах, не є подібними правовідносинам, які виникли у справі, що переглядається.
Так:
- у справі № 922/2589/19 виник спір про скасування рішення про державну реєстрацію Харківською міською радою і ТОВ «ВОЯЖОР» (набувач речових прав) права власності на навіси, самочинно споруджені на земельній ділянці комунальної власності. Харківська міська рада вказувала, що спірні об`єкти набули статусу нерухомого майна в обхід порядку прийняття об`єктів містобудування в експлуатацію, внаслідок чого на теперішній час Харківська міська рада позбавлена можливості вжиття будь-яких заходів державного архітектурно-будівельного контролю стосовно спірних навісів;
- у справі № 715/1984/19 розглядався спір між юридичною та фізичними особами про визнання договорів купівлі-продажу недійсним, скасування реєстрації права власності та поновлення записів про право власності та обтяжень. У цій справі встановлено, що обтяження на предмет іпотеки було припинене реєстратором реєстраційної служби на підставі підробленого судового рішення;
- у справі № 912/2037/19 виник спір про визнання дій державного реєстратора щодо припинення запису про іпотеку протиправними та скасування рішення державного реєстратора. У цій справі суди встановили, що у наданих до державного реєстратора документах були відсутні відомості про припинення зобов`язання, тому прийняття державним реєстратором рішення про припинення запису про іпотеку та запису про обтяження на підставі документів, які не містили підстави для припинення відповідних зобов`язань, свідчить про порушення державним реєстратором вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;
- у справі № 125/274/18 (провадження № 61-9461св19) виник спір про визнання договору купівлі продажу квартири недійсним, визнання незаконним виникнення права власності, скасування реєстраційних дій, поновлення права власності на майно, внесення відомостей у реєстри. У цій справі встановлено, що договір купівлі-продажу квартири від 11 серпня 2016 року, укладений ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт селлінг» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, а також всі наступні правочини, укладені стосовно об`єкта нерухомості, яке було предметом іпотеки, визнано недійсними, тому передбачена статтею 17 Закону України «Про іпотеку» підстава для припинення іпотеки (реалізація предмета іпотеки) відсутня.
Отже доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції у незміненій апеляційним судом частині та постанова апеляційного суду ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права.
Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.
Підстав для виходу за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів першої (у незміненій апеляційним судом частині) та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції у вказаній частині та постанови апеляційного суду - без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк», в інтересах якого діє адвокат Ребрик Андрій Михайлович, залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 квітня 2022 року у незміненій апеляційним судом частині та постанову Хмельницького апеляційного суду від 21 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:  	С. О. Карпенко В. В. Сердюк І. М. Фаловська