ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" січня 2026 р. Справа№ 927/751/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коротун О.М.
суддів: Ткаченка Б.О. 
Суліма В.В. 

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,
за участю представників учасників справи:
від прокуратури: Хряпа А.М. - прокурор;
від позивача: Суховолець У.А. - самопредставництво; 
від відповідача: Висоцький Р.В. - адвокат ,посвідчення № 226; 
від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: не з`явились;

за апеляційною скаргою Корюківської окружної прокуратури
на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 23.10.2025 (повний текст 28.10.2025)

у справі № 927/751/25 (суддя Шморгун В. В.)
за позовом Керівника Корюківської окружної прокуратури 
в особі позивача: Міністерства розвитку громад та територій України
до відповідача: Акціонерного товариства "Укрпошта"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду державного майна України
про витребування нерухомого майна
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовної заяви
Керівник Корюківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства розвитку громад та територій України звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрпошта», у якому просить витребувати в Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь Міністерства розвитку громад та територій України нерухоме майно - нежитлове приміщення, відділення зв`язку, загальною площею 53,7 кв.м, яке розташоване за адресою: вул. Шевченка, 16а, с. Рогізки, Корюківського району, Чернігівської області, реєстраційний номер у Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно 1500523574258.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач незаконно оформив право приватної власності на спірний об`єкт нерухомого майна, а вибуття цього об`єкта з державної власності порушує інтереси держави у сфері реалізації прав власника об`єкта державної власності, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ним. Прокурор вважає, що зміна форми власності майна, переданого Акціонерному товариству «Укрпошта», з державної на приватну поза процедурою приватизації є незаконною; передача державного майна до статутного фонду акціонерного товариства, створеного внаслідок корпоратизації державного унітарного підприємства, не є способом приватизації такого майна; нерухоме майно, передане до статутного фонду акціонерного товариства, 100 відсотків акцій якого залишаються у власності держави, залишається державною власністю. За доводами прокурора, власником спірного нерухомого майна є держава в особі Міністерства розвитку громад та територій України, у зв`язку із чим спірне майно підлягає поверненню шляхом витребування у власність держави в особі Міністерства.
2. Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.10.2025 закрито провадження у справі.
При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки на момент подання позову між сторонами існував спір про право держави на спірне нерухоме майно, проте в процесі розгляду цієї справи був введений в дію Закон України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб», відповідно до положень якого було врегульовано статус майна, внесеного до статутного капіталу господарського товариства, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, а також майна, внесеного до статутного капіталу юридичної особи, засновником (учасником, акціонером) якої є таке господарське товариство, тобто, держава визнала право власності такої юридичної особи, а відтак, за висновком суду першої інстанції, предмет спору припинив своє існування після відкриття провадження у справі. Вказане стало підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.
3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду
Не погодившись з постановленою ухвалою, Корюківська окружна прокуратура 07.11.2025 (через Електронний суд) звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (була зареєстрована 10.11.2025), в якій просить ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 23.10.2025 про закриття провадження у справі № 927/751/25 скасувати та передати справу на розгляд суду першої інстанції.
11.11.2025 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою апеляційну скаргу Корюківської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 23.10.2025 у справі № 927/751/25 залишено без руху. Роз`яснено скаржнику про необхідність сплатити судовий збір у встановленому відповідним законодавством розмірі (2 422,40 грн), про що надати суду докази в десятиденний строк.
02.12.2025 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Корюківської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 23.10.2025 у справі № 927/751/25. Судове засідання призначено на 16.12.2025.
09.12.2025 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції від Чернігівської обласної прокуратури надійшла заява про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду.
11.12.2025 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою задоволено заяву Чернігівської обласної прокуратури про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції. Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься в режимі відеоконференції.
11.12.2025 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який було прийнято судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 16.12.2025 до спільного провадження в порядку ст. 263 ГПК України.
У розгляд справи оголошувалась перерва, зокрема, 16.12.2025 - 14.01.2026. В приміщення суду 14.01.2026 з`явились представники обох сторін. 
14.01.2026 в багатьох областях України, в тому числі на території міста Київ було оголошено повітряну тривогу, у зв`язку з чим судове засідання, призначене на вказану дату, не відбулось. А тому ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 розгляд апеляційної скарги було призначено на 27.01.2026. 
У судове засідання 27.01.2026 з`явилися представники прокуратури, позивача та відповідача. Представник прокуратури апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду. Представник третьої особи у судове засідання 27.01.2026 не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідки про доставку 15.01.2026 в особистий кабінет учасника ухвали суду від 14.01.2026. 
Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин, з метою забезпечення рівності сторін, враховуючи узгодження сторонами продовження строку розгляду апеляційної скарги, з урахуванням дії воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу "повітряна тривога", перебої з електроживленням, перебої у роботі мережі Інтернет та інші чинники.
3. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів
Апелянт не погоджується з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, вважає її такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права з урахуванням наступного. 
За доводами скаржника, суд першої інстанції ухвалою від 23.10.2025 закрив провадження у справі № 927/751/25, виходячи з того, що після набрання чинності Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» держава визнала право власності АТ «Укрпошта» на спірне майно, а отже предмет спору припинив своє існування. Такий висновок суд обґрунтував наданням вказаному Закону ретроспективної дії.
Апелянт вважає, що з такими висновками погодитися не можна, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального права. Зміни, внесені зазначеним Законом до Закону України «Про управління об`єктами державної власності» прямо пов`язані з регулюванням діяльності юридичних осіб у перехідний період, який відповідно до статті 1 Закону розпочинається з дня введення його в дію, тобто з 28.08.2025. Закон не містить приписів про поширення його дії на правовідносини, що виникли та були завершені до початку цього перехідного періоду.
Спірні правовідносини пов`язані з реорганізацією УДППЗ «Укрпошта» у 2017 році та державною реєстрацією права приватної власності на спірне майно у 2018 році. На момент виникнення цих правовідносин діяв інший правовий режим, а новий Закон не може змінювати правові наслідки подій, що відбулися до набрання ним чинності. Такий підхід відповідає вимогам частини третьої статті 5 ЦК України, статті 58 Конституції України та усталеній практиці Конституційного Суду України і Верховного Суду щодо недопустимості зворотної дії законів, за відсутності прямої та чіткої вказівки законодавця.
При цьому, посилання суду першої інстанції на можливість ретроспективної дії норм є необґрунтованим, оскільки Закон не містить спеціальних положень, які б прямо передбачали поширення нового правового режиму власності на майно, внесене до статутного капіталу господарських товариств, на правовідносини, що виникли до початку перехідного періоду. Відтак, висновок про припинення існування предмета спору є передчасним і таким, що не відповідає закону.
Крім того, закриття провадження у справі позбавило скаржника можливості судового захисту та суперечить принципу доступу до суду і вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд. Судове рішення не відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки не ґрунтується на всебічному та правильному застосуванні норм матеріального права.
З огляду на викладене, апелянт вважає, що ухвала Господарського суду Чернігівської області від 23.10.2025 підлягає скасуванню як така, що постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а справа - передачі до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.
4. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Відповідач у поданому відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що вважає апеляційну скаргу прокуратури необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи й нормам матеріального та процесуального права. Предметом спору є витребування нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано за АТ «Укрпошта», тоді як твердження прокуратури зводяться до того, що це майно незаконно вибуло з державної власності під час реорганізації УДППЗ «Укрпошта».
Сторона зазначила, що Міністерство розвитку громад та територій України, як уповноважений орган управління, у своїй відповіді на звернення АТ «Укрпошта» підтвердило правомірність передачі спірного майна до статутного капіталу товариства. Крім того, законодавчі зміни, внесені Законами № 3587-ІХ та № 4196-ІХ, закріпили, що майно, внесене до статутного капіталу господарських товариств із державною участю, є власністю таких товариств. При цьому положення Закону № 4196 прямо передбачають застосування цього правового режиму незалежно від дати створення, реорганізації чи внесення майна до статутного капіталу, що свідчить про його ретроспективну дію.
Зазначені норми узгоджуються з положеннями Цивільного кодексу України щодо правового режиму статутного капіталу та не суперечать принципу незворотності дії законів у часі, оскільки регулюють триваючі майнові правовідносини. Саме з цієї підстави на момент ухвалення такого процесуального рішення судом першої інстанції спірне майно правомірно перебувало у власності АТ «Укрпошта» та не належало до об`єктів державної власності, у зв`язку з чим предмет спору був відсутній.
Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані докази та правильно застосував норми матеріального і процесуального права. За доводами сторони, апеляційна скарга не містить нових аргументів або доказів, які б свідчили про помилковість оскаржуваної ухвали чи порушення судом вимог законодавства. А тому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ
5. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства
Відповідно до частин 1 і 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Частиною 1 статті 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Так, закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції зазначив, що оскільки на момент подання позову між сторонами існував спір про право держави на спірне нерухоме майно, проте в процесі розгляду цієї справи був введений в дію Закон України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб», відповідно до положень якого було врегульовано статус майна, внесеного до статутного капіталу господарського товариства, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, а також майна, внесеного до статутного капіталу юридичної особи, засновником (учасником, акціонером) якої є таке господарське товариство, тобто, держава визнала право власності такої юридичної особи, а відтак предмет спору припинив своє існування після відкриття провадження у справі.
Суд апеляційної інстанції вважає помилковим такий висновок суду першої інстанції з урахуванням наступного. 
Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.
Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. 
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
При цьому, поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
При цьому, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 вересня 2024 року у справі № 990/220/24, Верховного Суду від 10.07.2024 у справі № 916/1055/23.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Так, закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті спору у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Водночас, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.
Отже, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення. Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 04.12.2025 у справі № 916/1232/24. 
Однак, в цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що як вбачається із позовної заяви, предметом позову є витребування з Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь Міністерства розвитку громад та територій України нерухомого майна - нежитлове приміщення, відділення зв`язку, загальною площею 53,7 кв.м, яке розташоване за адресою: вул. Шевченка, 16а, с. Рогізки, Корюківського району, Чернігівської області, реєстраційний номер у Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно 1500523574258.
Так, обґрунтовуючи закриття провадження у справі, суд першої інстанції, посилаючись на положення Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб», зробив висновок, що спірне нерухоме майно належить на праві власності АТ «Укрпошта» та не є державним. А тому закрив провадження через відсутність предмету спору. 
В цій частині суд апеляційної інстанції частково погоджується з тим, що Верховна Рада України прийняла Закон України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб», який набрав чинності 28.02.2025 та введений в дію 28.08.2025. Водночас, зазначений закон не вирішував питання повернення (витребування) спірного майна. 
Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» визнано Господарський кодекс України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 18-22, ст. 144) таким, що втратив чинність, з дня введення в дію цього Закону.
Згідно з п. 21 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб»:
- у частині дев`ятій ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» абзаци другий і третій викладено в такій редакції: «Господарські товариства, єдиним акціонером (учасником) яких є держава, а також засновані ними юридичні особи розпоряджаються державним майном, що обліковується у них на балансі, в межах повноважень, визначених законом та/або договором з відповідним суб`єктом управління таким майном. Майно, внесене до статутного капіталу господарського товариства, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, а також майно, внесене до статутного капіталу юридичної особи, засновником (учасником, акціонером) якої є таке господарське товариство, належить таким господарському товариству або юридичній особі на праві власності, крім випадків, визначених законом»;
- статтю 18 «Прикінцеві положення» Закону України «Про управління об`єктами державної власності» доповнено пунктом 3-2 такого змісту: « 3-2. Положення абзацу третього частини дев`ятої статті 11 цього Закону щодо правового режиму майна, внесеного до статутного капіталу господарського товариства, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, та майна, внесеного до статутного капіталу юридичної особи, засновником (учасником, акціонером) якої є таке господарське товариство, застосовуються до таких господарського товариства або юридичної особи незалежно від дати їх створення, реорганізації чи корпоратизації та/або внесення такого майна до статутного капіталу, якщо інше не передбачено законом».
Водночас, суд апеляційної інстанції, зазначає, що як суд, так і відповідач надали власне тлумачення нормам Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» та зробило помилковий висновок про те, що ухваливши цей Закон, держава визнала право власності юридичної особи, а саме, АТ «Укрпошта» щодо майна, яке є предметом спору, оскільки такі норми у Законі України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» - відсутні.
В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що спірне нерухоме майно є об`єктом матеріального світу. Воно існує та існувало на час звернення прокурора із позовом. Спір щодо цього майна також існує. Тоді як зміна щодо правового режиму майна, внесеного до статутного капіталу - не свідчить про зникнення самого майна в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. 
За встановленого, правові підстави для висновку про відсутність предмету спору - є помилковими. А тому апеляційна скаргу підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвала - скасуванню. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про те, що провадження у справі підлягає закриттю. А тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню через неправильне застосування норм як матеріального права, а як наслідок - процесуального права (ч. 3 ст. 43 ГПК України), з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. 
8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Положеннями частини 3 статті 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
За змістом пункту 6 статті 275 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що наведені місцевим судом обґрунтування оскарженої ухвали не можуть бути достатніми підставами для закриття провадження у справі. Відтак апеляційна скарга прокуратури підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду - скасуванню з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції. 
9. Судові витрати
З огляду на передачу справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, судові витрати, понесені прокуратурою у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягають розподілу за результатами вирішення спору.
Керуючись ст. 2, 269, 270, 271, 275-277, ст. 280, ст. 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Корюківської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 23.10.2025 у справі № 927/751/25 - задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 23.10.2025 у справі №927/751/25 - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
3. Розподіл судового збору за розгляд даної апеляційної скарги доручити здійснити суду першої інстанції за результатами розгляду справи по суті. 
4. Матеріали справи №927/751/25 направити до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження до Верховного Суду передбачені ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складено 02.02.2026.

Головуючий суддя О.М. Коротун 

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім