Справа № 202/11595/25
Провадження № 2-а/204/16/26 

ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРА

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
09 лютого 2026 року         м. Дніпро

Чечелівський районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого – судді Чапали Г.В.,
за участю секретаря судового засідання Азарян Б.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпрі, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -
ВСТАНОВИВ:
До Чечелівського районного суду м. Дніпра за підсудністю з Індустріального районного суду м. Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, відповідно до якої позивач просить скасувати постанову серії ЕНА №6178788 від 18.11.2025 року інспектора 2 взводу 2 роти 3 батальону УПП в Дніпропетровській області сержанта поліції Кириленко К.Р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 400,00 грн. за ч. 4 ст. 126 КУпАП. 
В обґрунтування позовної заяви посилається зокрема на відсутність доказів винуватості в інкримінованому правопорушенні, а саме доказів що підтверджують факт керування ним транспортним засобом, за обставин, викладених у оскаржуваній постанові, а також на порушення уповноваженою посадовою особою порядку розгляду вказаної справи про адміністративне правопорушення, вказує на необізнаність щодо існування рішення суду, згідно якого його було позбавлено права керування транспортними засобами терміном на один рік.
Ухвалою суду від 13 січня 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
15 січня 2026 року через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача Машталер А.А. зазначила, що відповідачпозов не визнає, виходячи з наступного. 
1. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 173/683/25 від 25.09.2025 позивача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 17 000 грн. і позбавлено право керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік. Забезпечено надання загального доступу на офіційному веб-порталі «Судова влада України»: 29.09.2025. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.10.2025 по справі № 173/683/25 апеляційну скаргу було залишено без задоволення, а рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 173/683/25 від 25.09.2025 – без змін. Забезпечено надання загального доступу на офіційному веб-порталі «Судова влада України»: 17.10.2025. Також у постанові наголошувалось, що постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Ухвалою Верховного Суду від 04.11.2025 по справі № 173/683/25 було відмовлено у відкритті касаційного провадження. Забезпечено надання загального доступу на офіційному веб-порталі «Судова влада України» 05.11.2025. 
При цьому представник позивача Філіповський В. В. був присутній у судових засіданнях як під час прийняття рішення першої інстанції 25.09.2025, так і при винесенні постанови Дніпровським апеляційним судом 15.10.2025.
Таким чином, позивач керував транспортним засобом 18.11.2025 при наявності рішення суду, яке забороняє йому це робити. Твердження позивача щодо не отримання ним на дату 18.11.2025 постанови Дніпровського апеляційного суду від 15.10.2025, у зв`язку із чим останній начебто належним чином не був повідомлений про заборону керувати транспортними засобами – не підтверджено жодними доказами та суперечить здоровому глузду та фактичним обставинам справи.
2. Обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджуються відеозаписом, зробленим портативним відеореєстратором інспектора згідно вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026. Даний відеозапис був покладений в основу прийнятого інспектором рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та складення оскаржуваної постанови (в п. 7 постанови вказано номер портативного відеореєстратора поліцейського – 471327). 
Основним аргументом в позовній заяві є те, що позивач начебто не керував транспортним засобом 18.11.2025, тому відсутній склад правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Також позивач запевняє суд, що в машині того дня знаходилася інша особа, яка саме і керувала транспортним засобом, але доказів цьому не надає та як свідка дану особу не залучає. Проте заявленим аргументам позивача суперечить сукупність належних та допустимих доказів, які не повинні викликати у суду сумніву щодо їх достовірності, у тому числі в тій частині, що саме під керуванням цієї особи знаходився транспортний засіб за обставин, зазначених у постанові, про що свідчать відповідні дорожні умови та обстановка, що зафіксована за допомогою камер на форменому одязі поліцейських під час виявлення автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, днз НОМЕР_1 . При цьому під час відеофіксації такої зупинки у вказаному автомобілі знаходився саме водій ОСОБА_1 , автомобіль був заведений, позивач знаходився на водійському сидінні.
У зв`язку із цим відповідачем до відзиву долучено відео з автомобільного відеореєстратора з автомобілю поліцейських, яке зафільмувало як доказ рух автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, днз НОМЕР_1 в м. Дніпро по вул. Січеславська Набережна 18.11.2025 о 17 год. 09 хв. під керуванням ОСОБА_1 . На відеозаписах поліцейські спілкуються з водієм ОСОБА_1 , питають чи відомо водію стосовно наявності в останнього постанови суду, яка забороняє йому право керування тз на рік, на що водій відповідає що відомо, але його адвокат оскаржує це рішення у касаційній інстанції, отже ще рішення не прийнято (але як зазначалося вище, постанова апеляції прийнята ще місяцем раніше – 15.10.2025, а ухвала касації - 05.11.2025). При цьому вказує, що адвокат йому сказав що «рішення в апеляції ми програли», тобто водій розумів, що сідати за кермо заборонено, але продовжував це свідомо робити. В подальшому ході спілкування ОСОБА_1 каже поліцейським, що дійсно винен, але просить не виносити щодо нього постанову з огляду на великий розмір штрафу. Згодом поліцейські повідомляють водію, що він не має права керувати тз згідно заборони суду, та оголошують йому, що щодо нього буде складено адміністративний матеріал. 
Вказане відео повністю спростовує доводи позовної заяви та вказує лише на намагання позивача уникнути усіма можливими способами адміністративної відповідальності.
3. Оскаржувана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим КУпАП та п. 5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015.
З урахуванням зазначених аргументів відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
Відповіді на відзив позивачем на адресу суду не направлено.
В судове засідання, призначене на 09 лютого 2026 року позивач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце засідання був повідомлений належним чином. Жодних заяв на адресу суду не направляв.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просив розгляд справи провести без участі відповідача та його представника.
Згідно ч.1 ст. 205 КАС, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи факт неявки учасників справи, враховуючи положення ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до постанови серії ЕНА № 6178788 від 18.11.2025, винесеної інспектором 2 взводу 2 роти 3 батальону УПП в Дніпропетровській області сержантом поліції Кириленко К.Р., позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400,00 грн.
Згідно зі змістом постанови, 18.11.2025 о 17 год. 18 хв. у м. Дніпро по вул. Січеславська Набережна, 45, водія ОСОБА_1 було зупинено згідно ч.1 п. 3 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» та під час перевірки документів було встановлено, що водій керував ТЗ будучи позбавленим права керування на 12 місяців Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області у справі № 173/683/25 від 25.09.2025, чим порушив п. 2.1.а ПДР – керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортного засобу, за що ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
З матеріалів справи встановлено, що 25.09.2025 постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 173/683/25 ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.10.2025 по справі № 173/683/25 апеляційну скаргу Дорофеєва Романа Вікторовича, подану у його інтересах захисником Філіповським Віктором Валентиновичем, було залишено без задоволення, а рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 173/683/25 від 25.09.2025 без змін. Забезпечено надання загального доступу на офіційному веб-порталі «Судова влада України»: 17.10.2025. Також у резолютивній частині постанови зазначено, що постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Ухвалою Верховного Суду від 04.11.2025 по справі № 173/683/25 було відмовлено у відкритті касаційного провадження. Забезпечено надання загального доступу на офіційному веб-порталі «Судова влада України»: 05.11.2025. 
При цьому захисник позивача Філіповський В. В. був присутній у судових засіданнях як під час прийняття рішення першої інстанції 25.09.2025, так і при винесенні постанови Дніпровським апеляційним судом 15.10.2025, що слідує з тексту ухвалених за їх результатами рішень.
Таким чином постанова Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 173/683/25 набрала законної сили 15.10.2025, тобто на момент винесення постанови серії ЕНА № 6178788 від 18.11.2025 була чинною. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Згідно з нормами ч.ч. 4, 6 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відтак, станом на 18.11.2025 ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами.
З урахуванням викладеного, твердження позивача про те, що він не знав, що його позбавлено права керування транспортними засобами, суд не може прийняти до уваги, оскільки позивач був обізнаний про наявність протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та про те, що справа перебувала на розгляді у Верхньодніпровському районному суді Дніпропетровської області, а згодом у Дніпровському апеляційному суді, та у Верховному Суді, адже його інтереси упродовж усього судового розгляду представляв захисник Філіповський В.В., відповідно не був позбавлений можливості ознайомитись із результатами розгляду вказаної справи, зокрема шляхом отримання копії судового рішення.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України»); сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їх судового провадження (рішення у справі «Понамарьов проти України»); заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії»).
З метою реалізації зазначених гарантій в Україні створено спеціальний сайт «Судова влада України», доступ до якого надано цілодобово. Згідно з відомостями сайту «Судова влада України» надання доступу до постанови Дніпровського апеляційного суду від 15.10.2025 по справі № 173/683/25 було забезпечено 17.10.2025. Водночас оскаржувана постанова була винесена 18.11.2025, тобто через місяць після позбавлення права керування транспортним засобом позивача, що свідчить про наявність достатнього часу для ознайомлення позивачем з постановленим рішенням суду.
Також у рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, 18.11.2025 на момент розгляду інспектором Кириленко К.Р. справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, Дорофеєв Р.В. був позбавлений права керування транспортними засобами згідно з постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі від 25.09.2025 року у справі № 173/683/25, яка набрала законної сили 15.10.2025. 
Відносно доводів позивача про те, що на момент розгляду інспектором Кириленко К.Р. справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме 18.11.2025 за кермом автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, днз НОМЕР_1 в м. Дніпро по вул. Січеславська Набережна ОСОБА_1 не перебував, а лише знаходився біля припаркованого на узбіччі автомобіля, оскільки автомобілем керувала інша особа, яка знаходилась весь цей час в автомобілі, а також що справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 була розглянута за його відсутності, суд має відзначити, що вказані обставини спростовуються доказами, наданими відповідачем.
А саме, судом досліджено відео з автомобільного відеореєстратора з автомобіля поліцейських, з якого вбачається рух автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, днз НОМЕР_1 до моменту його зупинки патрульним екіпажем. Згідно наступного відеофайлу, під номером 471327, що відповідає номеру портативного відеореєстратора поліцейського, який зазначено в п. 7 постанови серії ЕНА №6178788, який також досліджено судом, вбачається, що поліцейські спілкуються з водієм ОСОБА_1 , питають чи відомо водію стосовно наявності в останнього постанови суду, яка забороняє йому право керування ТЗ на рік, на що водій відповідає що відомо, але його адвокат оскаржує це рішення у касаційній інстанції, отже ще рішення не прийнято. При цьому вказує, що адвокат йому сказав що «рішення в апеляції ми програли», тобто водій мав розуміти, що сідати за кермо заборонено, але продовжував це свідомо робити. В подальшому ході спілкування ОСОБА_1 каже поліцейським, що дійсно винен, але просить не виносити щодо нього постанову з огляду на великий розмір штрафу. При цьому позивач не заперечує факт керування, він вийшов з автомобіля з водійського місця, та жодна інша особа, яка зі слів позивача керувала автомобілем – з автомобіля не виходить. Більше того, на запитання патрульних ОСОБА_1 зазначає, що в нього відсутні знайомі з дійсним посвідченням водія, та навичками керування автомобілем з механічною трансмісією, які могли би безпечно доправити вказаний автомобіль до місця стоянки.
Таким чином, з наявних у справі доказів не вбачається підтвердження тих обставин, на які посилається позивач у позові, як на підставу скасування оскаржуваної постанови.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до ст. 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до п. 2 розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 №1395, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати вимогам ст. 283 КУпАП.
Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача. Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Також ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 4 статті 126 КУпАП визначено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до диспозиції вказаної норми ч. 4 ст. 126 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. За своїм складом адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП є формальним.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» безпосередньо встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою КМУ від 10.10.2001 №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п.1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до положень п. 2.1.а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Частиною 2 статтею 317-1 КУпАП визначено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.
Отже, приписами частини 2 статті 317-1 КУпАП чітко встановлено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом на певний строк після набрання законної сили відповідного рішення суду про позбавлення цього права.
З огляду на викладене, оцінивши в сукупності докази по справі, суд встановив, що адміністративне правопорушення мало місце: ОСОБА_1 18.11.2025 о 17:18 год. в м. Дніпро по вул. Січеславська Набережна керував транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, днз НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, чим порушив п.п. 2.1.а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, приймаючи до уваги те, що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд дійшов висновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Суд дійшов висновку, що дії працівника поліції відповідають вимогам Правил дорожнього руху України, Кодексу адміністративного України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, та інспектор поліції правомірно виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП складена уповноваженою особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, при цьому розмір штрафу відповідає санкції ч. 4 ст. 126 КУпАП.
За таких обставин, аналізуючи зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів, які вказують на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, а відтак у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6178788 від 18.11.2025 року, якою на позивача накладено штраф у розмірі 20 400,00 грн. за вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, винесена відповідно до вимог чинного законодавства, є законною, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 20, 72, 77, 139, 159, 205, 229, 241-246, 250, 255, 268, 286, 295, 297 КАС України, суд – 
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови серії ЕНА № 6178788 від 18.11.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної інспектором 2 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області сержантом поліції Кириленко К.Р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП – залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.
Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду згідно з вимогами ч. 4 ст. 286 КАС України протягом десяти днів із дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання ними його копії.
Рішення набирає законної сили протягом десяти днів із дня його проголошення, або десяти днів з дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Повний текст рішення складено 09.02.2026 року.

Суддя