Справа № 951/625/25
Провадження №2/951/22/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року          селище Козова

Козівський районний суд Тернопільської області у складі: 
головуючого судді Лавренюк О.М., 
за участю секретаря судового засідання Горохівської Ю.О., 
представника позивача - адвоката Тарана В.І. (в режимі відеоконференції),
представника відповідача – адвоката Козака Т.І. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі – позивач, ТОВ «Коллект Центр») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач) про стягнення заборгованості за договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі - ТОВ «МІЛОАН») та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 4024045, відповідно до умов якого сума кредиту становить 8000,00 грн, проценти за користування кредитом 24,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» 29.11.2021 уклали договір факторингу № 29-11-102, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, у тому числі за договором про споживчий кредит №4024045. 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір факторингу №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект центр» право вимоги до позичальників, у тому числі за договором про споживчий кредит №4024045. Таким чином, ТОВ «Коллект центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача за договором №4024045. Внаслідок порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору №4024045 від 31.07.2021 та неповернення кредитних коштів у встановлені договором строки, станом на 19.09.2025 заборгованість відповідача за договором становить 60239,36 грн, з яких: 7220,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 53019,36 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.
З огляду на викладене, враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за договором №4024045 від 31.07.2021 у розмірі 51936,36 грн, а також понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн та на правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн.
Ухвалою судді від 22.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судове засідання призначено на 13.10.2025.
Ухвалою суду від 13.10.2025 розгляд справи відкладено на 04.11.2025.
Ухвалою суду від 04.11.2025 за заявою представника відповідача – адвоката Козака Т.І. розгляд справи відкладено на 20.11.2025. 
10.11.2025 представником відповідача – адвокатом Козаком Т.І. подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено про часткове визнання позовних вимог на суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 12212,00 грн, яка складається з 7220,00 грн залишку основного боргу (тіла кредиту), враховуючи раніше здійснену часткову оплату, та 4992,00 грн відсотків за користування кредитом, розрахованих за стандартною ставкою 24,00 грн на день (пункт 1.5.2 Договору) за період з 31.07.2021 по 23.02.2022 (208 днів).
Що стосується решти позовних вимог в частині стягнення заборгованості у розмірі 39724,36 грн, відповідач позов не визнає з огляду на наступне. Так, всупереч пункту 3.1.6. Договору, який прямо покладає на кредитодавця обов`язок у випадку відступлення права вимоги повідомити про такий факт, а також надати інформацію про нового кредитора, ані ТОВ «МІЛОАН», ані ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» не повідомили ОСОБА_1 про заміну кредитора. Вважає, що це є прямим порушенням не лише договору факторингу, але й частини другої статті 516 та частини другої статті 517 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відтак прострочення виконання зобов`язання виникло не з вини відповідача (стаття 614 ЦК України), а внаслідок прямого порушення кредиторами умов власного Договору. 
Також в обгрунтування відзиву на позовну заяву представник відповідача покликається на те, що позивач намагається ввести суд в оману, зазначаючи "Заборгованість за пенею - 0,00 грн", однак при цьому включає всі штрафні санкції до графи "Заборгованість за процентами". "Стандартна базова процентна ставка" у розмірі 5,00% на день (пункт 1.6 Договору), яка застосовується саме внаслідок прострочення, за своєю правовою природою є прихованою неустойкою (штрафом). Таким чином, ця прихована неустойка підпадає під пряму заборону, встановлену пунктом 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, і не підлягає нарахуванню.
Крім цього зазначив, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» договір факторингу № 29-11-102 від 29.11.2021 у матеріалах справи відсутній, а тому вважає, що позивач не надав належних доказів того, що ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» взагалі мало право на відступлення вимоги за Договором відповідача. 
З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №4024045 від 31.07.2021 у розмірі 39724,36 грн просив відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю та незаконністю. 
Щодо заявлених до стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн, то представник відповідача вважає цю суму надмірною та необґрунтованою з огляду на її неспівмірність: сума витрат становить понад 130% від розміру визнаного боргу (12212,00 грн). Також зауважує, що вказана цивільна справа є малозначною та типовою. Відтак на підставі частини п`ятої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) просив суд відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу (а.с. 121-124). 
17.11.2025 представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, у якій вважає доводи представника відповідача безпідставними з огляду на таке.
Щодо аргументів представника відповіда щодо нарахування процентів за кредитним договором, представник позивача зазначила, що розрахунки заборгованості як первісного кредитора, так і фактора містять інформацію з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Також звернула увагу, що відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування суми заборгованості за відсотками відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Таким чином, представником відповідача не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та відповідно до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору. 
Також в обгрунтування відповіді на відзив представник позивача зазначила, що з урахуванням вимог пунктів 2.2.2, 2.3.2 кредитного договору №4024045 від 31.07.2021 сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника, зокрема сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Зауважила, що позивач не нараховував відповідачу будь-яких процентів за користування кредитними коштами, а звернувся до суду про стягнення заборгованості у тому розмірі, у якому вона утворилася перед первісним кредитором.
Серед іншого, представник позивача вказала, що відповідно до пункту 2.4.1 Договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого пунктом 1.4 Договору, а у випадку пролонгації – не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування, а відповідно до пункту 2.4.2 Договору, якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно пункту 1.3 та пункту 2.3 цього Договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків, обумовлених розділом 4, пунктом 3.2.5 Договору. Отже, з даних умов договору вбачається, що прострочення зобов`язання та відповідальність за таке прострочення виникають у позичальника після дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. При цьому протягом періоду, на який пролонговано договір, позичальник має правомірно не сплачувати кредитору борг та таке користування коштами не вважається простроченням. 
На підставі наведеного, представник позивача вважає, що розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим.
Щодо доводів представника відповідача про неповідомлення відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні, представник позивача зазначила, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою визнання договору факторингу недійсним та не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну стягувача за рішенням суду. Єдиним наслідком такого неповідомлення є ризик для кредитора у вигляді можливості виконання боржником свого обов`язку на користь попереднього кредитора. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належного виконання боржником зобов`язань як на користь первісних кредиторів, так і на користь позивача.
Заперечуючи проти доводів представника відповідача щодо неспівмірності розміру витрат на правничу допомогу, представник позивача звернула увагу, що сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги, а заперечення представника відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є припущенням сторони відповідача.
Просила позовну заяву ТОВ «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити в повному обсязі (а.с. 135-139).
19.11.2025 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, у яких доводи представника позивача вважає безпідставними з огляду на таке.
Щодо нарахування відсотків представник відповідача зазначив, що ставка 5% на день — це прихована неустойка, так як відповідно до умов договору (пункт 1.6) «стандартна базова процентна ставка 5% на день» застосовується саме у разі прострочення виконання зобов`язань. А тому на думку представника відповідача, це спеціальний платіж за прострочення, який за правовою природою є неустойкою, незалежно від назви. Відтак, покликаючись на пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, який забороняє нарахування пені, штрафів або інших санкцій за прострочення після 24.02.2022 та вимагає списання всіх таких платежів, вважає, що проценти у розмірі 39724,36 грн нараховані після 24.02.2022, а тому є незаконними. 
Також представник відповідача у запереченнях вказав, що позивач у своїй відповіді знову не надав: договору цесії № 29-11-102 від 29.11.2021, на підставі якого ТОВ «Вердикт Капітал» нібито отримало право вимоги від ТОВ «Мілоан»; доказів повідомлення відповідача про заміну кредитора в порушення пункту 3.1.6 Договору. На підставі наведеного вважає, що позивачем не доведено право вимоги за спірним кредитним договором. Також, покликаючись на те, що позивачем у відповіді на відзив не спростовано, що жодних повідомлень про заміну кредитора у зобов`язанні кредитори відповідачу не надсилали, невиконання обов`язку повідомлення (статті 516–517 ЦК України) означає, що прострочення виникло не з вини боржника (стаття 614 ЦК України). 
На підставі наведеного позовні вимоги визнав частково на суму 12212,00 грн, у задоволенні решти позовних вимог у розмірі 39724,36 грн та у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача просив відмовити у повному обсязі (а.с. 142-144).
Ухвалою суду від 20.11.2025, постановленою у судовому засіданні, оголошено перерву в розгляді справи до 18.12.2025. 
17.12.2025 представником відповідача – адвокатом Козаком Т.І. подано клопотання про долучення доказів, у якому навів здійснений ним детальний розрахунок фактичного боргу за кредитним договором №4024045 від 31.07.2021 (а.с. 156-158).
Ухвалою суду від 18.12.2025, постановленою у судовому засіданні, оголошено перерву в розгляді справи до 23.12.2025. 
22.12.2025 представником позивача подано заперечення на клопотання про долучення доказів, у якому вважає таке клопотання необґрунтованим. Наведені доводи представника позивача щодо нарахування процентів за кредитним договором аналогічні доводам, викладеним у відповіді на відзив, поданій 17.11.2025. Додатково наголошено, що відповідно до пункту 4.2 Договору сторони погодили, що за користування кредитними коштами кредитором нараховуються відсотки за користування кредитом на весь період фактичного користування, в тому числі і у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання кредитором нараховуються відсотки за ставкою передбаченою пунктом 1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України. Звернула увагу суду, що з 31.07.2021 по 23.02.2022 включно, позивачем здійснювалося нарахування відсотків, після 24.02.2022 позивач не заявляє до стягнення ані 3% річних, ані інфляційних, ані штрафних санкцій. Відтак стверджує, що розрахунок позивача є визначеним та прозорим за структурою боргу, а також узгоджується з фактичними межами нарахувань.
Стосовно висновку відповідача про «законні відсотки» у сумі 4992,00 грн, представник позивача вважає його наслідком вибіркового застосування умов договору: відповідач рахує проценти виключно за показником 24,00 грн/день (як за «умови належного виконання»), але при цьому ігнорує погоджені сторонами положення договору щодо застосування стандартної (базової) ставки після завершення первісного строку/пролонгацій та у випадку порушення грошового зобов`язання, які прямо визначають інший порядок та розмір нарахувань. Сам відповідач у своєму документі визнає існування у договорі ставки 5% на день, але безпідставно кваліфікує її як «приховану неустойку» і заявляє про «незаконність» її стягнення навіть до 24.02.2022, що не відповідає змісту домовленостей сторін та підходу, за яким суд має тлумачити умови договору і визначати, чи передбачили сторони проценти як міру відповідальності. Вважає, що наданий представником відповідача «детальний розрахунок фактичного боргу» є по суті письмовими поясненнями/арифметичними викладками сторони, а не первинним доказом, який сам по собі підтверджує інший розмір боргу (а.с. 164-168). 
22.12.2025 представником відповідача подано до суду додаткові пояснення у справі, доводи яких зводяться до раніше наведених аргументів у попередньо поданих заявах по суті справи. Серед іншого, представник відповідача наголошує на тому, що умови договору, які дозволяють одностороннє погіршення становища споживача, передбачають надмірні фінансові санкції, фактично позбавляють споживача можливості виконати зобов`язання, - є несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів, відтак суд має право не застосовувати такі умови незалежно від того, чи заявлявся окремий позов про визнання їх недійсними. У підсумку вказує, що заявлені позивачем проценти мають каральний характер, спосіб їх нарахування суперечить принципам цивільного права, подані позивачем заперечення не спростовують доводів відповідача. У зв`язку з цим доводи відповідача є обґрунтованими та підлягають врахуванню судом при вирішенні справи (а.с.171-174).
Судове засідання 23.12.2025 не відбулося з незалежних від суду обставин, у зв`язку з відсутністю електроенергії у приміщенні суду, а тому розгляд справи було відкладено на 13.01.2026, а в подальшому - на 19.01.2026 з аналогічних підстав.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася.
Представник відповідача – адвокат Козак Т.І. у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково на суму заборгованості у розмірі 12212,00 грн, яка складається із 7220,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 4992,00 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом. У задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, запереченнях та додаткових поясненнях.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 31.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №4024045 (індивідуальна частина) (далі - Договір №4024045), відповідно до якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, передбачений пунктом 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у пункті 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (пункт 1.1 Договору №4024045) (а.с. 8-12).
Сума (загальний розмір) кредиту становить 8000,00 грн (пункт 1.2 Договору №4024045).
Кредит надається строком на 30 днів з 31.07.2021 (строк кредитування) (пункт 1.3 Договору №4024045).
Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 30.08.2021 (пункт 1.4 Договору №4024045).
Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 24,00 грн в грошовому виразі та 4,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у пунктах 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 8024,00 гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані, виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в пункті 1.4 договору (пункт 1.5 Договору №4024045).
Проценти за користування кредитом: 24,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пункт 1.5.2 Договору №4024045).
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (пункт 1.6 Договору №4024045).
Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (пункт 2.1. Договору №4024045).
Пунктом 2.3 Договору №4024045 передбачено пролонгацію строку кредитування.
Пунктом 2.3.1.1. Договору №4024045 визначено, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі правила), що розміщені на веб-сайті товариства tengo.com.ua (далі сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т. ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною пунктом 1.5.2 договору.
Згідно з пунктом 2.3.1.2 Договору №4024045 позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється за кількістю днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) процентною ставкою, наведеною в пункті 1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
Відповідно до пункту 3.3.2. Договору №4024045 позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені пунктами 1.1.-1.6 та пунктом 2.4 цього договору.
Кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (пункт 6.1 Договору №4024045).
Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (sms) на мобільний телефонний номер позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку, вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в особистому кабінеті на сайті товариства. Після укладення цей договір розміщується в особистому кабінеті позичальника згідно з пунктом 6.2 договору.
За змістом пункту 6.3 Договору №4024045, приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. правилами, паспортом споживчого кредиту та графіком розрахунків) та підтверджує, зокрема, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору.
Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (пункт 6.4. Договору №4024045). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (пункт 6.5. Договору №4024045).
Відповідно до пункту 7.1 Договору №4024045 цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Як вбачається з додатку № 1 до договору про споживчий кредит №4024045 від 31.07.2021, який є графіком платежів, визначено дату видачі кредиту - 31.07.2021; чисту суму кредиту - 8000,00 грн; проценти за користування кредитом - 24,00 грн, кількість днів у розрахунковому періоді - 30; реальну річну процентну ставку - 4,00 %, загальну вартість кредиту - 8024,00 грн (а.с. 73).
Квитанцією №1721311990 від 31.07.2021 підтверджено перерахування платником ТОВ «Мілоан» 8000,00 грн, картка отримувача: 414943х66, код банку отримувача: VISA, призначення платежу: кошти згідно договору 4024045 (а.с. 21).
Таким чином, зобов`язання за Договором №4024045 від 31.07.2021 було повністю виконано первісним кредитором ТОВ «Мілоан», зокрема, відповідачу було надано кредитні кошти на умовах, передбачених договором, що не заперечується відповідачем.
З відомостей про щоденні нарахування та погашення за період з 31.07.2021 по 12.11.2021 за Договором №4024045 від 31.07.2021 встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 становить 28832,36 грн, що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 7220,00 грн; простроченої заборгованості за сумою відсотків в розмірі 21612,36 грн (а.с. 24-25).
29.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір факторингу №29-11-102, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за своїми договорами, в тому числі і за договором №4024045 від 31.07.2021 ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с.44-48).
Відповідно до пункту 6.1.4 договору факторингу №29-11-102 право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання реєстру боржників (додаток №2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. 
Як вбачається з акта приймання-передавання реєстру боржників за договором факторингу №29-11-102 від 29.11.2021, ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло реєстр боржників кількістю 4700 одиниць, після чого, з урахуванням умов договору факторингу №29-11-102 від 29.11.2021, від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Вердикт Капітал» переходять права вимоги заборгованості від боржників і ТОВ «Вердикт Капітал» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей (а.с.54, 55, 56-57).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №29-11-102 від 29.11.2021 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №4024045 від 31.07.2021 в сумі 28832,36 грн, з яких: 7220,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 21612,36 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 58).
З розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Вердикт капітал», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №4024045 від 31.07.2021 станом на 10.01.2023 становить 60239,36 грн, з яких 7220,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 21612,36 грн – заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 31407,00 грн – нараховані відсотки згідно кредитного договору за період з 29.11.2021 по 23.02.2022 (включно) (а.с. 22).
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за договорами ТОВ «Мілоан», в тому числі і за договором №4024045 від 31.07.2021 ТОВ «Коллект Центр» (а.с.26-31).
Пунктом 5.2 договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги передбачено, що права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акта приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток №4). 
Як вбачається з акта прийому-передачі реєстру боржників за договором №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023, ТОВ «Вердикт Капітал» передало, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло реєстр боржників кількістю 207307 одиниць, після чого, з урахуванням умов договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» переходять права вимоги заборгованості до боржників і ТОВ «Коллект Центр» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей (а.с. 39, 40, 41-42).
Відповідно до витягу із реєстру боржників, який є додатком №3 до договору №10-01/2023, до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №4024045 від 31.07.2021 (а.с. 43).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Зокрема, в статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» (у редакції, чинній на момент підписання Договору №4024045) визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Матеріалами справи підтверджується, що Договір №4024045 укладений сторонами в електронній формі та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором J16749 (а.с. 8-12).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
За таких підстав, суд дійшов висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства ТОВ «Коллект центр» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором №4024045 від 31.07.2021 на підставі договору факторингу №29-11-102 від 29.11.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» (а.с. 44-48) та на підставі договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, укладеного між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» (а.с. 26-31), копії яких долучені до матеріалів справи та досліджені у судовому засіданні. 
Відтак вказане спростовує доводи представника відповідача про відсутність у матеріалах справи договору факторингу №29-11-102 від 29.11.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» та про недоведеність позивачем права вимоги до відповідача.
Стосовно доводів представника відповідача про те, що у справі відсутні належні та допустимі докази повідомлення боржника про відступлення прав вимоги як ТОВ «Вердикт Капітал» так і ТОВ «Коллект Центр», суд вважає за необхідне зазначити, що саме по собі неповідомлення боржника про заміну кредитора не припиняє зобов`язань сторін за договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості на користь нового кредитора.
Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 44716,36 грн, суд зазначає таке.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 за особливостями укладення кредитного договору в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором J16749, 31.07.2021 уклала договір про споживчий кредит № 4024045 з ТОВ «Мілоан» (а.с.8-12).
Отже, відповідно до вимог частин шостої та восьмої статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» відповідач ознайомилася та погодилася з умовами договору, а тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов щодо суми кредиту, строку кредитування, сплати відсотків за користування кредитом, розміру і типу процентної ставки та уклали в належній формі кредитний договір.
Судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 8000,00 грн, що підтверджено квитанцією від 31.07.2021, ID платежу: 1721311990, та визнано стороною відповідача у відзиві на позовну заяву. 
При цьому ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву визнає позов частково на суму заборгованості за Договором № 4024045 в розмірі 12212,00 грн, з яких: 7220,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4992,00 грн - заборгованість за відсотками.
У Договорі №4024045 від 31.07.2021 сторони погодили, що згідно з пунктами 1.3, 1.5.2, 1.6 договору про споживчий кредит, кредит надається строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 0,01% та стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до положень пункту 2.3 Договору №4024045 сторони погодили, що строк кредитування може бути продовжений (пролонгований) на пільгових чи на стандартних умовах.
Разом з тим відповідно до пункту 2.3.1.1 Договору №4024045 продовження строку кредитування на пільгових умовах відбувається строком на три, сім та п`ятнадцять днів за умови сплати позичальником комісії і частини заборгованості за кредитом (тілом кредиту).
Згідно з пунктом 2.3.1.2 Договору №4024045 позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) процентною ставкою, наведеною в пункті 1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
Оскільки сторони у договорі погодили умови щодо пролонгації кредитування після завершення строку кредитування у 30 днів щоразу ще на 1 день, але на строк, що не перевищує 60 днів, тому строк пролонгації нарахування процентів за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування, здійснюється за стандартною (базовою) процентною ставкою, визначеною договором у розмірі 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування ним, але не більше пролонгованих 60 днів, а відтак позивач має право на стягнення з відповідача процентів в тому числі і за період пролонгації.
При цьому з поданих позивачем відомостей про щоденні нарахування та погашення за Договором №4024045 від 31.07.2021 (а.с. 24-25) вбачається, що у період із 01.08.2021 по 30.08.2021 (в перших 30 днів, передбачених пунктом 1.3 Договору №4024045), підлягають сплаті проценти нараховані за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пункт 1.5.2 Договору), що складає: 8000,00 грн (сума кредиту) х 0,01% х 30 (днів) = 24,00 грн.
30.08.2021 позичальником сплачено комісію за пролонгацію в розмірі 400,00 грн та тіло кредиту у розмірі 400,00 грн, відсотки у розмірі 24,00 грн, а тому, з урахуванням вимог пункту 2.3.1.1 Договору №4024045 відбулася пролонгація строку кредитування на пільгових умовах на період з 31.08.2021 по 06.09.2021 та відсотки нараховувалися за ставкою визначеною пунктом 1.5.2 Договору №4024045: 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що складає: 7600,00 грн (сума кредиту) х 0,01% х 7 (днів) = 5,32 грн. (пункт 2.3.1.1 Договору №4024045).
07.09.2021 позичальнику нараховані відсотки згідно пунктів 1.6, 2.3.1.2 Договору №4024045 у розмірі 380,00 грн.
07.09.2021 позичальником сплачено комісію за пролонгацію в розмірі 380,00 грн та тіло кредиту у розмірі 380,00 грн, відсотки у розмірі 77,00 грн, а тому, з урахуванням вимог пункту 2.3.1.1 Договору №4024045 відбулася пролонгація строку кредитування на пільгових умовах на період з 08.09.2021 по 14.09.2021 та відсотки нараховувалися за ставкою визначеною пунктом 1.5.2 Договору №4024045: 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що складає: 7220,00 грн (сума кредиту) х 0,01% х 7 (днів) = 5,05 грн. (пункт 2.3.1.1 Договору №4024045).
В подальшому відповідачу були нараховані відсотки:
з 15.09.2021 по 12.11.2021 згідно із пунктами 1.6 та 2.3.1.2 Договору №4024045 за відсотковою ставкою 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що складає: 7220,00 грн (сума кредиту) х 5% х 59 (днів) = 21299,00 грн.
Отже, як вбачається із розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за укладеним договором про споживчий кредит № 4024045 від 31.07.2021, відсотки нараховувались у період з 01.08.2021 по 12.11.2021, тобто за 104 дні (30 днів (строк кредиту, передбачений пунктом 1.3 Договору №4024045) + 7 днів (строк кредиту, передбачений пунктом 2.3.1.1 Договору №4024045) +1 день (строк кредиту після пролонгації) + 7 днів (строк кредиту передбачений пунктом 2.3.1.1 Договору №4024045) + 59 днів строк кредиту після пролонгації).
Таким чином, розмір нарахованих процентів за договором становить 21713,37 грн: 24,00 грн (0,80 грн х 30 днів) + 5,32 грн (0,76 грн х 7 днів ) +380,00 грн + 5,05 грн (0,722 грн х 7 днів) + 21299,00 грн (361,00 грн х 59 днів), при цьому відповідачем сплачено відсотки у розмірі 101,00 грн (24,00 грн + 77,00 грн). Отже, сума несплачених відповідачем відсотків за договором становить 21612,36 грн, що повністю узгоджується із відомостями про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №4024045 від 31.07.2021 (а.с. 24-25), долученими позивачем до матеріалів справи.
Також слід звернути увагу на те, що відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №29-11-102 від 29.11.2021 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №4024045 від 31.07.2021 в сумі 28832,36 грн, з яких: 7220,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 21612,36 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 58).
Відтак проценти за користування кредитними коштами нараховано первісним кредитором у межах погодженого сторонами строку кредитування, враховуючи умови договору про його пролонгацію.
При цьому згідно з пунктом 2.4 договору факторингу №29-11-102 від 29.11.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал», за цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги, за яким передається.
Так, пунктом 4.2 договору про споживчий кредит №4024045 від 31.07.2021 передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою пунктом 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини другої статті 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог кредитодавця (а.с. 10 зворот).
У свою чергу частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, постановах від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц).
Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16).
З розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023, слідує, що ТОВ «Вердикт Капітал» у період з 29.11.2021 до 23.02.2022 були нараховані ОСОБА_1 узгоджені пунктом 4.2 Договору №4024045 відсотки, передбачені за порушення грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України, загальний розмір яких становить 31407,00 грн (7220,00 грн х 5% х 87 днів) (а.с. 22). 
Суд зауважує, що пункт 4.2 Договору №4024045 розташований в розділі 4, яким, серед іншого, врегульовано відповідальність позичальника («Відповідальність сторін»), натомість правомірна поведінка сторін, регламентується окремим (самостійним) розділом 2 («Умови виконання») (а.с. 8-12).
Таким чином, з розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 22) вбачається, що проценти впродовж 87 днів після закінчення пролонгованого строку кредитного договору у період з 29.11.2021 до 23.02.2022, кредитодавець нараховував як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦПК України за правилами, визначеними розділом 4 Договору №4024045 «Відповідальність сторін» (а.с. 10, 10 зворот).
З огляду на вказане, не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що нарахування відповідачу процентів за Договором № 4024045 від 31.07.2021 мало місце після 24.02.2022. 
В силу вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем, з урахуванням принципів розумності, співмірності і пропорційності, прийнято рішення про часткове списання заборгованості за нарахованими процентами, відтак позивач просить стягнути заборгованість за нарахованими процентами у сумі 44716,36 грн.
Ураховуючи наведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за Договором №4024045 від 31.07.2021 в розмірі 51936,36 грн, з яких 7220,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 44716,36 грн – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, в силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн, сплачені відповідно до платіжної інструкції №0555130122 від 15.09.2025.
Що стосується вимог про стягнення із відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 16000 грн, то суд зазначає наступне.
На обґрунтування понесення позивачем витрат на правову допомогу, позивачем до позову долучено:
- договір про надання правової допомоги за №01-07/2024 від 01.07.2024, укладений між адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект центр», пунктом 4.1 якого сторони погодили, що вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, яка є невід`ємним додатком до договору (а.с. 66-68);
- прайс-лист адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс», в якому передбачено вид та ціну послуг, які надаються адвокатським об`єднанням (а.с. 70);
- заявку на надання юридичної допомоги за №1118 від 01.08.2025, з якої вбачається, що ТОВ «Коллект центр» та адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» погодили надання правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , а саме: 1) надання усної консультації з вивченням документів 2 години (4000 грн); 2) складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 4 години (12000 грн) (а.с. 71);
- витяг з акту №13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025, підписаний керуючим партнером адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» Бурдюг Т.В. та директором ТОВ «Коллект центр» Ткаченко М.М., згідно з яким адвокатським об`єднанням було надано ТОВ «Коллект центр» правову допомогу на загальну суму 16000 грн (а.с.72).
За правилами частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Положеннями статті 29 Закону України "Про адвокатуру" визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.
Згідно з вимогами статті 30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до винесення рішення у справі повідомлено суд про те, що він очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 грн.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Відповідно до вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною шостою цієї ж статті ЦПКУкраїни обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони.
Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 137 ЦПК України.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а, від 05.08.2020 у справі № 640/15803/19, від 09.05.2023 у справі № 340/9009/21, від 08.11.2023 у справі № 160/17970/21, від 16.05.2024 у справі № 320/4539/21, Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 9901/459/21.
Водночас судом враховано доводи поданих представником відповідача заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачем до стягнення із відповідача.
Проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, оцінивши співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, ураховуючи рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, виходячи із засад розумності та справедливості,суд вважає, що заявлена сума витрат в розмірі 16000,00 грнне відповідає критерію розумності, є надмірною, завищеною та неспівмірною зі складністю справи, ціною позову, яка становила 51936,36 грн.
За таких обставин суд дійшов висновку, що ТОВ «Коллект Центр» підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи, у розмірі 5000,00 грн. Такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є доведеним, документально обґрунтованим і відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг, розумності, співмірності та конкретним обставинам справи з урахуванням її складності та ціни позову.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 137, 141, 247, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором № 4024045 від 31.07.2021 у розмірі 51936 (п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот тридцять шість) гривень 36 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова,3, офіс 306, код ЄДРПОУ: 44276926.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Повний текст рішення суду складено та підписано 22.01.2026.

Головуючий суддя О.М. Лавренюк