ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 127/4930/25
провадження № 61-11920св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого -	Луспеника Д. Д.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,	Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,	
 
учасники справи:
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2025 року у складі судді Романюк Л. Ф. та постанову Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Сала Т. Б., Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст вимог позовної заяви
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просила:
- розірвати договір купівлі-продажу мобільного телефону марки «Samsung S24 Ultra» серійний номер ІМЕІ: НОМЕР_1 , від 27 жовтня 2024 року, укладений між нею та ОСОБА_2 ;
- стягнути з ОСОБА_2 на її користь сплачені за мобільний телефон марки «Samsung S24 Ultra» серійний номер ІМЕІ: НОМЕР_1 , грошові кошти
у розмірі 35 500,00 грн;
- стягнути на відшкодування моральну шкоду в сумі 12 000,00 грн та судові витрати.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що 27 жовтня 2024 року вона на платформі онлайн-оголошень OLX UA по оголошенню продажу смартфону «Samsung S24 Ultra», що продавався за оголошенням ID оголошення: НОМЕР_3 під іменем «ІНФОРМАЦІЯ_2», yклала із відповідачем договір купівлі-продажу та придбала мобільний телефон «Samsung S24 Ultra», серійний номер ІМЕІ: НОМЕР_1 , за 35 500,00 грн. Ціна
в оголошенні зазначена, як 37 700,00 грн, проте в переписці було домовлено про продаж телефону за 35 500,00 грн.
Після придбання товару у нього були виявлені суттєві недоліки і цього ж дня, після підключення телефону до мережі Інтернет, він був заблокований. Про цю подію вона одразу повідомила продавця, проте відповідач на її звернення повідомив, що нічим не може допомогти.
Відповідач вимогу від 28 жовтня 2024 року щодо розірвання укладеного договору купівлі-продажу мобільного телефону, повернення товару та отримання коштів, які були сплаченні за телефон у розмірі 35 500,00 грн, проігнорував.
Позивачка вказувала, що для встановлення особи продавця та захисту своїх порушених прав вона звернулася до Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області. Звернення
від 29 жовтня 2024 року зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв
і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 18380 та розглянуто згідно із Законом України «Про звернення громадян». Повідомлено, що розгляд звернення не відноситься до компетенції органів внутрішніх справ та рекомендовано їй звернутися до суду.
Також позивачка здійснила переклад повідомлення про блокування телефону на екрані пристрою та встановила, що телефон був заблокований у зв`язку
з несплатою частини розстрочки.
Станом на день подання позову вимога щодо розірвання договору та повернення коштів залишається без реагування з боку продавця. Такими діями позивачці спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що відсутність телефонного зв`язку ставила під загрозу її здоров`я, стан якого пов`язаний з можливістю надання їй, хворій людині, екстреної медичної допомоги, необхідність якої може виникнути в будь-який час, особливо в період військового стану. Також вона придбала цей телефон для роботи, оскільки працює фотографом. Внаслідок недобросовісної поведінки вона втратила спокійний сон, почала нервувати, відчуває постійну тривогу, зазнала душевних та психічних страждань, порушення нормального ритму життя. Розмір моральної шкоди позивачка оцінила
в 12 000,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України і на них не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Також суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні докази сплати за товар
35 500,00 грн, як зазначає позивачка ОСОБА_1 , тому у її позові належить відмовити.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2025 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені за мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S24 Ultra», серійний номер ІМЕІ: НОМЕР_1 , грошові кошти у розмірі 35 500,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 000,00 грн. У задоволенні решти вимог позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в розмірі 1 211,20 грн, а також судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 2 906,88 грн.
Апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове рішення про часткове задоволення позову, посилаючись на те, що даних про те, що відповідач ОСОБА_2 є суб`єктом господарювання в розумінні категорії «продавець», визначеного Законом України «Про захист прав споживачів», матеріали справи не містять. Позов пред`явлений до ОСОБА_2 як до фізичної особи, отже, положення Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються на правовідносини, що склалися з приводу оплатного відчуження (набуття) майна між фізичними особами, які не є суб`єктами господарювання. Тому правовідносини між сторонами після укладення договору купівлі-продажу регулюються виключно нормами Цивільного кодексу України.
Обставинами справи (а саме перепискою, наявною в матеріалах справи) доводиться таке: між сторонами укладено договір купівлі-продажу смартфону; ОСОБА_2 на виконання умов договору передав, а ОСОБА_1 отримала товар (смартфон) за ціною 35 500,00 грн; після отримання товару виявилося, що через наявні недоліки він не придатний для мети, з якою він використовується.
У спірних правовідносинах вимоги пред`явленого ОСОБА_1 позову за своєю суттю спрямовані на повернення сплачених нею за смартфон коштів через продаж відповідачем товару із недоліками, які не можна усунути. Посилання позивачки
у позовній заяві на норми права (Закон України «Про захист прав споживачів»), які не підлягають застосуванню у цій справі, не є підставою для відмови у задоволенні пред`явленого позову, оскільки під час вирішення справи суд враховує підставу (обґрунтування) та предмет позовних вимог.
Доведеним за обставин цієї справи є те, що смартфон було придбано позивачкою за 35 500,00 грн. Оскільки товар був переданий позивачці і в переписці між собою сторони погодили факт придбання його за 35 500,00 грн (що є меншою за суму продажу, зазначеною на сайті), тому саме така сума підлягає стягненню
з відповідача.
Таким чином, за висновком суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивачки сплачених за мобільний телефон грошових коштів у розмірі 35 500,00 грн. Тоді як підстав для розірвання договору за викладених вище обставин немає.
Також, ураховуючи, що позивачка після отримання товару жодного дня не користувалася ним через наявні недоліки, беручи до уваги, що телефон був заблокований через несплату частин розстрочки, що мало негативні наслідки для позивачки, і вказане свідчить про недобросовісність дії продавця, зважаючи на небажання продавця повернути кошти за товар, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги позову в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 7 000,00 грн, що відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості. Підстав стягувати всю суму, за часткового задоволення позову, немає.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У вересні 2025 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2025 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд.
 
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає порушення судами норм процесуального права, оскільки судами розглянуто справу за відсутності відповідача, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, що є підставою для обов`язкового скасування оскаржуваних судових рішень, у відповідності до пункту 5 частини першої статті 411 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
У касаційній скарзі заявник вказує, що позивачка у позовній заяві зазначила адресу його проживання: АДРЕСА_1 , проте відповідач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Суд першої інстанції, незважаючи на отримані від Департамента адміністративних послуг відомості, усі судові повістки та ухвали надсилав за неправильною адресою, яку зазначила позивачка. Суд апеляційної інстанції також не взяв до уваги інформаційну довідку Департамента адміністративних послуг № 7764, де зазначена правильна адреса відповідача,
в результаті чого всі ухвали, повістки та повідомлення було направлено на помилкову адресу, що безумовно вважається неналежним повідомленням сторони процесу. Ураховуючи, що відповідач не знав та не міг знати про розгляд справи
у суді та не брав участі в судовому розгляді, було порушено принцип змагальності та рівності сторін.
 
У жовтні 2025 року від ОСОБА_2 до Верховного Суду надійшло клопотання про зупинення виконання заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2025 року та постанови Вінницького апеляційного суду
від 02 вересня 2025 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
 
У листопаді 2025 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому, посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги та законність судових рішень, позивачка просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
У листопаді 2025 року від ОСОБА_2 до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшли пояснення у справі, в яких відповідач, посилаючись на
статтю 43 ЦПК України, просить не брати до уваги викладені у відзиві ОСОБА_1 доводи та задовольнити його касаційну скаргу.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу ОСОБА_2 передано на розгляд судді-доповідачеві
Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2025 року відкрито касаційне оскарження у справі (з підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України), витребувано матеріали справи № 127/4930/25 із Вінницького міського суду Вінницької області та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2025 року та постанови Вінницького апеляційного суду
від 02 вересня 2025 року задоволено частково. Зупинено виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2025 року у справі до закінчення касаційного перегляду справи.
У жовтні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи № 127/4930/25.
Ухвалою від 05 листопада 2025 року Верховний Суд призначив справу до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 10 листопада 2025 року справу передано судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Коломієць Г. В., Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                         є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених             у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                 з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судом апеляційної інстанції установлено, що на сайті-сервісі оголошень України www.olx.ua за оголошенням від імені «ІНФОРМАЦІЯ_2» виставлено на продаж смартфон марки «Samsung Galaxy S24 Ultra», серійний номер ІМЕІ: НОМЕР_1 .
В оголошенні зазначено, що смартфон продається за ціною 37 700,00 грн.
 
27 жовтня 2024 року ОСОБА_1 придбала вказаний смартфон. Як випливає із переписки між нею та ОСОБА_3 , ними погоджено ціну продажу - 35 500,00 грн.
У той же день, після придбання смартфону, при підключенні його до мережі Інтернет він був заблокований.
 
Про цю подію ОСОБА_1 одразу повідомила продавця. Проте продавець повідомив, що він нічим не може допомогти.
 
Дійсність змісту цієї переписки підтверджується відповіддю ТОВ «Ємаркет Україна» на запит суду першої інстанції, в якому відображено текст цієї переписки.
 
Як випливає із знімку екрана телефону, на ньому відобразилася інформація такого змісту: «Телефон був заблокований у зв`язку з несплатою частин розстрочки. Для поновлення можливості користування телефоном треба сплатити заборговані частини розстрочки» (переклад з польської мови на українську, виконаний перекладачем ОСОБА_4 ).
 
ОСОБА_1 зверталася до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області із зверненням за вказаним фактом. Листом від 30 листопада 2024 року за № 39603-2024 її повідомлено, що, як встановлено за результатами розгляду звернення, між нею та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителем АДРЕСА_3 , який здійснив продаж мобільного телефону марки «Samsung S24 Ultra» в золотому корпусі, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , виникли цивільно-правові відносини, тому розгляд звернення не відноситься до компетенції ОВС, у зв`язку з чим їй рекомендовано звернутися до суду.
 
Правове регулювання та мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним
і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам рішення судів не відповідають з огляду на таке.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
 
Згідно з частиною третьою статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
 
За змістом статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам-підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
 
Судова повістка, а у випадках, встановлених ЦПК України, разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
 
Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше
17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку
з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
 
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий
і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним
і безстороннім судом, встановленим законом. Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу
і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
 
У § 26 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
 
У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України»,
від 03 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» ЄСПЛ зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.
 
Учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду,
і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб
(пункти 2, 3 частини першої стаття 43 ЦПК України).
 
В оцінці доводів касаційної скарги  ОСОБА_2 про те, що він не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судами попередніх інстанцій, Верховний Суд зазначає, що в матеріалах справи взагалі немає відомостей про те, що відповідач у спосіб, встановлений статтею 128 ЦПК України, повідомлений судами першої та апеляційної інстанцій про дату, час і місце розгляду справи.
 
Так, у позовній заяві ОСОБА_1 вказана адреса ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 (а. с. 1-4).
 
Натомість згідно з Інформаційною довідкою з Реєстру Вінницької міської територіальної громади про реєстрацію місця проживання особи від 21 лютого 2025 року № 7764 (а. с. 24), наданою Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_3 .
 
Незважаючи на це, документи, адресовані ОСОБА_2 , направлялися судом першої інстанції на неправильну адресу ( АДРЕСА_3 ), зокрема:
судові повістки (а. с. 28, 37-38, 49, 53-54),
копія рішення суду (а. с. 59).
 
Сторони у судове засідання 12 червня 2025 року не з`явилися (протокол: а. с. 56). 12 червня 2025 року Вінницький міський суд Вінницької області ухвалив заочне рішення за відсутності учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
 
У мотивувальній частині рішення суду першої інстанції від 12 червня 2025 року зазначено, що «відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу
у відсутність відповідача, на підставі наявних в справі доказів».
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказана адреса ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 (а. с. 60-64).
 
Суд апеляційної інстанції також направляв  ОСОБА_2 документи на неправильну адресу ( АДРЕСА_3 ), зокрема:
копію ухвали про відкриття апеляційного провадження (а. с. 74, 82-84),
судові повістки (а. с. 79, 85-87, 92, 94-96),
копію постанови (а. с. 104).
 
Згідно з протоколом судового засідання від 02 вересня 2025 року (а. с. 97) на слуханні справи у суді апеляційної інстанції були присутні позивачка та її представник, відповідач був відсутній.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18) викладено висновок, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду».
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження
№ 61-13667сво21) міститься правовий висновок про те, що обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання
є реалізацією однієї із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.
 
Направлена відповідачу судами кореспонденція поверталася з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
 
З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що суд першої інстанції не виконав вимог ЦПК України щодо належного повідомлення
ОСОБА_2 про час і місце розгляду справи, причини неявки заявника у судове засідання не з`ясував, розгляд справи не відклав та розглянув справу без участі неналежно повідомленого відповідача, що є порушенням прав заявника на справедливий суд.
 
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції.
 
Суд апеляційної інстанції також на зазначені вимоги закону та практику їх застосування уваги не звернув, допущені судом першої інстанції помилки не усунув, розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 , стосовно якого не було відомостей про належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, розгляд справи не відклав, чим порушив конституційне право сторони на участь
у судовому розгляді та вимоги статті 6 Конвенції щодо права особи на справедливий судовий розгляд.
 
Отже, суди попередніх інстанцій не дотрималися мінімальних гарантій права ОСОБА_2 на доступ до суду, у зв`язку з неповідомленням про відкриття провадження у справі та апеляційного провадження у справі, призначення справи до розгляду, заявник був позбавлений можливості брати участь у судових засіданнях, надавати пояснення у справі тощо.
 
Такі порушення позбавили відповідача можливості реалізувати свої права представляти власні інтереси як учасника справи в судах попередніх інстанцій
у порядку, передбаченому процесуальним законодавством, зокрема в умовах відкритого та публічного судового розгляду, що, в свою чергу, перешкодило стороні належно використати передбачені статтею 43 ЦПК України процесуальні права.
 
Таким чином, доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про його неналежне повідомлення про розгляд справи в судах попередніх інстанцій знайшли своє підтвердження.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
 
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).
 
Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню,
а оскаржувані заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області
від 12 червня 2025 року та постанова Вінницького апеляційного суду
від 02 вересня 2025 року - скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.
 
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу         в установлені законом розумні строки з додержанням норм матеріального                             і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне
і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Тому розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (див. висновок у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц, провадження № 61-39028св18).
Підстав для розподілу судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу, у суду касаційної інстанції на дату прийняття цієї постанови немає.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити.
 
Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня
2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2025 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                 є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	Д. Д. Луспеник      	
Судді:	І. Ю. Гулейков      	
 	Г. В. Коломієць      	
 	Р. А. Лідовець      	
 	Ю. В. Черняк