ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/8253/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_2 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач) про визнання протиправним та скасувати рішення від 18.03.2025 № 033050011737 про відмову в призначенні пенсії за віком та зобов`язання повторно розглянути заяву від 18.03.2025 про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 31.08.1988 по 27.06.1994 в Житлово-будівельній дільниці, з 01.07.1994 по 14.03.1995 в Малому приватному підприємстві “СДС” та період військової служби з 26.10.1983 по 15.11.1985.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у березні 2025 року звернувсь до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком та надав документи про трудову діяльність.
Проте, ГУ ПФУ у Львівській області рішенням від 26.03.2025 відмовило у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
За поданими документами до страхового стажу не зараховано період військової служби з 26.10.1983 по 15.11.1985 згідно військового квитка, оскільки по батькові зазначено « ОСОБА_3 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_4 »; періоди роботи з 31.08.1988 по 27.06.1994 в Житлово-будівельній дільниці у зв`язку з відсутністю року в даті наказу про прийняття на роботу та з 01.07.1994 по 14.03.1995 в Малому приватному підприємстві “СДС” у зв`язку з відсутністю дати в наказі про прийняття на роботу.
Позивач з таким рішенням не погоджується та зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства, відповідальність за організацію ведення трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Просить позов задовольнити.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 47).
Відповідач у поданому суду відзиві на позов, позовні вимоги заперечив з підстав правомірності оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову повністю (а.с. 50-54). 
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено довідкою від 01.12.2022 № 755-5002363022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 8).
18.03.2025 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. 
ГУ ПФУ у Львівській області рішенням від 26.03.2025 № 033050011737 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Як слідує з рішення, необхідний страховий стаж становить 32 роки, а страховий стаж особи становить 29 років 02 місяці 05 днів. За доданими документами до страхового стаже не зараховано: період військової служби з 26.10.1983 по 15.11.1985 згідно військового квитка, оскільки по батькові зазначено « ОСОБА_3 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_4 »; періоди роботи з 31.08.1988 по 27.06.1994 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1983, оскільки відсутній рік в даті наказу про прийняття на роботу; період роботи з 01.07.1994 по 14.03.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1983, оскільки відсутня дата наказу про прийняття на роботу. 
Також роз`яснено, що для зарахування вищевказаних періодів служби та роботи необхідно надати довідку про період проходження військової служби, уточнюючі довідки, видані на підставі первинних документів (а.с. 9).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Згідно із преамбулою Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 (далі – Закон №1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З системного аналізу наведених норм слідує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені або зазначені неточні відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.
Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Така позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17, від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 та від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/16-а.
Спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з незарахуванням пенсійним органом при розгляді заяви про призначення пенсії періодів роботи позивача з 31.08.1988 по 27.06.1994 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки відсутній рік в даті наказу про прийняття на роботу, а також періоду роботи з 01.07.1994 по 14.03.1995 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня дата в наказі про прийняття на роботу.
Так, з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 слідує, що 31.08.1988 (наказ №340к від 08.09) позивач був прийнятий на ЖСУ каменярем 3 розряду (запис №12); 27.06.1994 – звільнений за власним бажанням по статті 38 КЗпПУ (запис № 14). Вказаний запис завірений печаткою підприємства та підписом уповноваженої особи (а.с. 14-15).
Також вбачається, що 01.07.1994 (наказ № 5к) ОСОБА_1 прийнятий у МЧП «СДС» каменярем 4 розряду (запис №15); 14.03.1995 – звільнений за власним бажанням по статті 38 КЗпПУ (запис № 16). Вказаний запис завірений печаткою підприємства та підписом уповноваженої особи (а.с. 14-15).
На момент вчинення спірних записів у трудову книжку діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162.
Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції №162 встановлено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення і повинні чітко відповідати тексту наказу (розпорядженню). Записи проводяться арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.
Зазначена Інструкція в Україні не застосовується з прийняттям наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).
Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується 05.01.1993. Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 2.14 Інструкції №58 у графі 3 розділу Відомості про роботу як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду.
Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер (пункт 2.27 Інструкції №58).
Суд зазначає, що записи трудової книжки серії НОМЕР_1 № 12 та № 15 про прийняття позивача на роботу дійсно не містять року та дати таких наказів.
Разом з тим відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.
Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.
Таким чином, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
За висновком Верховного Суду у постанові від 06.03.2018 у справі №754/14989/15-а не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.
Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 в справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019 в справі №593/283/17 зазначав, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Отже, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
В свою чергу, суд звертає увагу, що представник позивача зверталась в КУ «Трудовий архів м. Курахове» Курахівської міської ради Покровського району Донецької області, щоб підтвердити періоди роботи ОСОБА_1 в ЖУ муляром 3, на що отримала лист, яким повідомлено, що документи з кадрових питань (особового складу) МЧП «СДС» до КУ «Трудовий архів м. Курахове» Курахівської міської ради не надходили. 
Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач не приймаючи до уваги записи, які містяться у трудовій книжці позивача (зокрема, дати прийняття на роботу), у зв`язку із тим, що за період роботи з 31.08.1988 по 27.06.1994 запис про звільнення не містить року наказу про прийняття, а за період роботи з 01.07.1994 по 14.03.1995 не містить року наказу про прийняття, діяв не в межах та у спосіб визначений чинним законодавством.
З врахуванням наведеного суд зазначає, що періоди роботи позивача з 31.08.1988 по 27.06.1994 та з 01.07.1994 по 14.03.1995 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 повинні бути зараховані до його страхового стажу.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду військової служби з 26.10.1983 по 15.11.1985, суд враховує наступне.
Приписами статті 56 Закону України від 05 липня 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до частини третьої статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також: в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Крім цього, згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2233-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За обставин цієї справи відповідач не зарахував до страхового стажу період військової служби позивача з 26.10.1983 по 15.11.1985, оскільки на титульній сторінці військового квитка по батькові « ОСОБА_3 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_4 ».
Так, відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 позивач у період з 26.10.1983 по 15.11.1985 перебував на військовій службі (а.с. 29-33).
Варто зауважити, що вказаний період підтверджено також і записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с. 13) та довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.03.2025 № 3504 (а.с. 43).
Суд вважає, що некоректне написання по батькові позивача у військовому квитку не є суттєвою обставиною, яка може бути підставою для неврахування періоду військової служби до страхового стажу, оскільки усі інші персональні дані ОСОБА_1 є повністю ідентичними (прізвище та ім`я, дата народження, місце народження).
Будь-які сумніви, що у цьому випадку є саме помилка у написанні по батькові, а не обман чи маніпулювання з боку позивача, у суду відсутні, а тому спірний період з 26.10.1983 по 15.11.1985 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Відтак, з урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що відповідач приймаючи спірне рішення від 26.03.2025 № 033050011737, діяв без врахування всіх обставин для прийняття законного рішення та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення тому, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому суд звертає увагу, що позивач у прохальній частині позовної заяви допустив помилку в зазначенні дати оскаржуваного рішення (18.03.2025), тоді як спірне рішення прийняте саме 26.03.2025 (а.с. 9). Будь-якого рішення про відмову в призначенні пенсії від 18.03.2025 матеріали справи не містять. 
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача потворно розглянути заяву від 18.03.2025 про призначення пенсії, зарахувавши спірні періоди роботи, суд зазначає наступне.
У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Також, суд враховує, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №227/3208/16-а.
Так в ході судового розгляду справи суд дійшов висновку, що оскільки позивач досяг пенсійного віку та за умови зарахування періоду військової служби з 26.10.1983 по 15.11.1985, та періодів роботи з 31.08.1988 по 27.06.1994 та з 01.07.1994 по 14.03.1995 у нього наявний достатній страховий стаж роботи, тому він має право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV.
За приписами частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Оскільки позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком 18.03.2025, то пенсія останньому підлягає призначенню саме з 19.02.2025 (тобто, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).
З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд у даній справі дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати позивачу до його страхового стажу період військової служби з 26.10.1983 по 15.11.1985, та періоди роботи з 31.08.1988 по 27.06.1994, з 01.07.1994 по 14.03.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_1 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 19.02.2025.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 1211,20 грн, сплачений згідно з квитанцією від 20.05.2025 (а.с. 5).
Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в призначенні пенсії від 26.03.2025 № 033050011737.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період військової служби з 26.10.1983 по 15.11.1985 та періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 31.08.1988 по 27.06.1994, з 01.07.1994 по 14.03.1995 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, з 19.02.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, код ЄДРПОУ 13814885). 

Суддя Р.С. Денисюк