справа № 458/465/22
провадження № 51-2679км 25

ОКРЕМА ДУМКА
28 січня 2026 року колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 була розглянуто провадження за касаційними скаргами прокурора та представника потерпілих адвоката ОСОБА_4 в інтересах потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 й потерпілого та законного представника потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022141290000208 за обвинуваченням  ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Верхнє Гусне Турківського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
За наслідками розгляду колегія суддів ухвалила рішення, яким ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишила без зміни, а касаційній скарги прокурора та представника потерпілих адвоката ОСОБА_4 в інтересах потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 й потерпілого та законного представника потерпілого ОСОБА_7 - без задоволення.
З таким рішенням не погоджуюся. Вбачаю, що касаційні скарги мали бути задоволені частково, ухвала апеляційного суду мала бути скасована з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції з огляду на таке. 
У цьому провадженні вироком Турківського районного суду Львівської області від 18 липня 2024 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі положень ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року вирок щодо ОСОБА_8 залишено без зміни. 
Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винуватим й засуджено за те, що він 01 травня 2022, близько 17:15, перед будинком АДРЕСА_1 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_5 умисно завдав один удар кулаком потерпілому ОСОБА_5 в підребер`я зліва, чим спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, а саме тупу, закриту травму живота з розривом лівої нирки та пристінкової очеревини, кровотечу як в заочеревинний простір, так і в черевну порожнину тіла, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
У касаційній скарзі прокурор просив скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_8 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок м`якості і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог вважав, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги щодо безпідставності застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК України. Вважав, що суд апеляційної інстанції належним чином не врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, часткове визнання вини, обставини вчинення злочину та його наслідки. Також поза належною увагою апеляційного суду залишилося те, що ОСОБА_8 не висловлював жаль щодо його вчинку, не прагнув повністю усунути шкоду.
У касаційній скарзі представник потерпілих та законного представника потерпілого адвокат ОСОБА_4 ставив питання про скасування ухвали апеляційного суду з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Зазначав, що сторона потерпілих не погоджується із застосуванням судом першої інстанції до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України, оскільки злочин вчинено щодо потерпілого, який має інвалідність 1-ї групи внаслідок психічного захворювання, про що засудженому було відомо, допомоги потерпілому надано не було, шкода належно відшкодована не була. Судом не було враховано, що вчинений злочин є тяжким; що відсутні обставини, які пом`якшують покарання; що ОСОБА_8 намагався змінювати свої показання й у судовому засіданні зазначав, що він не наносив удар потерпілому, а тільки штовхнув його.
За змістом вироку місцевого суду допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину визнав частково. Пояснив, що лише штовхнув його в ліву сторону тулуба. Пояснив, що йому відомо про те, що потерпілий має психічне захворювання. Не зміг пояснити, чому під час слідчого експерименту він говорив, що наніс удар ОСОБА_9 . Вважав, що від його поштовху не могли настати такі тяжкі наслідки, але, якщо лікарі та експертиза так встановили, то він не може це заперечити. Вину визнав частково, оскільки не наносив умисного удару потерпілому. Враховуючи, що між ним та потерпілим був конфлікт, він його штовхнув і той отримав тілесні ушкодження, тому він під час судового розгляду відшкодував батькові потерпілого ОСОБА_7 завдану матеріальну шкоду за витрати на лікування потерпілого. Цивільний позов також визнав частково.
Враховуючи таку позицію обвинуваченого, фактичну відсутність у нього щирого каяття, визнання місцевим судом обставиною, що пом`якшує покарання, лише часткового відшкодування шкоди, що вбачається потерпілими явно недостатнім; з огляду на позицію потерпілих щодо безпідставності застосування до засудженого положень ст. 75 КК України з урахуванням його поведінки відносно них, вбачаю, що достатніх підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням не було, й про це цілком обґрунтовано вказувалося у поданих касаційних скаргах прокурора та представника потерпілих. 

Суддя ОСОБА_1