ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/565/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючого), Власова Ю. Л., Малашенкової Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,

представників учасників справи:
позивача - Лобанов Р. М. (адвокат)
відповідача - Мокрова А. В. (самопредставництво)

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вега Агро Трейд Плюс"
на рішення Господарського суду Одеської області від 18.06.2025 та
постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вега Агро Трейд Плюс"
до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного Комітету України
про визнання недійсним та скасування рішення.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Вега Агро Трейд Плюс" (далі - ТОВ "Вега Агро Трейд Плюс", позивач) звернулося до суду з позовною заявою до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - відділення АМК, відповідач), в якій просило суд визнати недійсними та скасувати рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/137-р/к від 30.12.2024 (далі - рішення відділення АМК) у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу №65/90-02/2024, які стосуються ТОВ "Вега Агро Трейд Плюс" щодо визнання вчинення ТОВ "Вега Агро Трейд Плюс" порушень, що передбачені пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та в частині щодо накладення на ТОВ "Вега Агро Трейд Плюс" штрафу у розмірі 31 006,00 грн. 

1.2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ті обставини, що оскаржуване рішення відділення АМК в частині, що стосується позивача, є неправомірним, оскільки ґрунтується на припущеннях відповідача. В матеріалах справи №65/90-02/2024 відсутні докази на підтвердження обставин антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціонів у діях ТОВ "Вега Агро Трейд Плюс" та ТОВ "Грейндеріс" (під час участі в аукціоні - ТОВ "Блекберн-Трейд-Плюс"), відтак оскаржуване рішення відділення АМК є незаконним та підлягає скасуванню в частині, що стосується позивача.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Господарський суд Одеської області рішенням від 18.06.2025 (суддя Нікітенко С. В.), яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 (колегія суддів: Ярош А.І., Богацька Н.С., Принцевська Н.М.) у задоволенні позову відмовлено повністю. 

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. У касаційній скарзі ТОВ "Вега Агро Трейд Плюс", з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати судові рішення попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

4.2. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції застосовано норми права, без врахування висновків Верховного Суду, а саме щодо оцінки доказів в порядку приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України; - від 11.06.2020 у справі № 910/10212/19, від 04.02.2021 у справі № 910/17126/19, від 13.04.2021 у справі № 921/120/20, від 20.05.2021 у справі № 924/871/20, від 08.07.2021 у справі № 914/938/20, від 22.07.2021 у справі № 924/1096/20, від 27.01.2022 у справі № 910/16243/20, від 22.12.2022 у справі № 914/130/22, від 17.01.2023 у справі № 914/3300/21, від 09.11.2023 у справі № 924/1230/21, від 05.12.2023 у справі № 924/1266/21, від 07.05.2024 у справі № 924/923/23, від 22.08.2024 у справі № 910/20567/20, від 21.11.2024 у справі № 924/702/23.

4.3. Скаржник також зазначає про відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування пункту 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" ( далі - Закон 2210-ІІІ) в подібних правовідносинах, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог, фактичні обставини справи та однакове матеріально-правове регулювання.

5. Доводи інших учасників справи 

5.1. У відзиві на касаційну скаргу відділення АМК заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. 

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Рішення судів попередніх судових інстанцій мотивовані такими фактичними встановленими обставинами та висновками.

6.2. Відділенням АМК прийнято рішення від 30.12.2024 №65/137-р/к, згідно з яким, зокрема: 

- визнано, що ТОВ "Вега Агро Трейд Плюс" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейндеріс" (під час участі в аукціоні - Товариство з обмеженою відповідальністю "Блекберн-Трейд-Плюс") вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціону, проведеного Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях з продажу майна, повернутого з оренди колишнього єдиного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод" (будівлі, споруди, обладнання та устаткування промислового призначення, транспортні засоби), яке передано на баланс структурного підрозділу Одеської філії Державного підприємства "Управління справами Фонду державного майна України" відповідно до ідентифікатора SPE001-UA-20230609-52552;

- за порушення, зазначене у пункті 1 резолютивної частини цього рішення, накладено штраф на ТОВ "Вега Агро Трейд Плюс" у розмірі 31 006,00 (тридцять одна тисяча шість) гривень.

6.3. У рішенні № 65/137-р/к відділенням АМК встановлено, що вчинення ТОВ "Вега Агро Трейд Плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Грейндеріс" (під час участі в аукціоні - ТОВ "Блекберн-Трейд-Плюс") антиконкурентних узгоджених дій підтверджується сукупністю обставин, які наведені у Рішенні 65/137-р/к, а саме:

- використання однієї ІР-адреси під час входу до системи дистанційного обслуговування банківських рахунків;
- використання відповідачами однієї ІР-адреси під час сплати реєстраційних та гарантійних внесків задля участі в Аукціоні;
- спільні реєстраційні дані електронних поштових скриньок та використання однієї ІР-адреси під час їх реєстрації;
- замовлення та формування витягів з ЄДР однією особою, з однієї ІР-адреси та в один день з невеликою різницею в часі;
- використання однакових контактних даних під час реєстрації в системі дистанційного обслуговування рахунків;
- взаємозв`язок відповідачів через юридичну особу - ПП "Альфа-Юг";
- спільні властивості файлів документів, завантажених ТОВ "Вега Агро Трейд Плюс" та ТОВ "Блекберн-Трейд-Плюс" у складі пропозицій;
- спільний дефект на документах, завантажених ТОВ "Вега Агро Трейд Плюс" та ТОВ "Блекберн-Трейд-Плюс" у складі пропозицій.

6.4. Суди попередніх інстанцій зазначили про те, що з матеріалів справи вбачається, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (Організатор) провело процедуру з продажу на аукціоні об`єкта малої приватизації - Єдиний майновий комплекс структурного підрозділу Одеської філії Державного підприємства "Управління справами Фонду державного майна України", номер аукціону SPE001-UA-20230609-52552, стартова ціна лоту - 35739831,17 грн (без ПДВ). На фінальну суму нараховується ПДВ.

6.5. Для участі в Аукціоні свої пропозиції надали такі суб`єкти господарювання:
- ТОВ "Вега Агро Трейд Плюс" з пропозицією 36 101 000,00 грн;
- ТОВ "Блекберн-Трейд-Плюс з пропозицією 36 085 000,00 грн;
- ТОВ "ЕЛЕКТРОННІ ТОРГІВЕЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ" з пропозицією 36 065 999,00 грн.

6.6. На сторінці в мережі Інтернет на сайті Prozorro.sale міститься інформація про хід проведення Аукціону SPE001-UA-20230609-52552 (аукціон англійського типу). Посилання на сторінку Аукціону https://auction.prozorro.sale/SPE001-UA-20230609-52552. Аукціон проходив в три раунди, де кожен з учасників Аукціону мав можливість запропонувати свою ціну за придбання лоту.

6.7. Згідно з протоколом від 30.06.2023 № 693 про результати електронного аукціону SPE001-UA-20230609-52552 переможцем Аукціону з найбільш економічно вигідною пропозицією визначено ТОВ "Вега Агро Трейд Плюс" та укладено з переможцем договір від 07.07.2023 на загальну суму 43 321 200,00 грн з ПДВ.

6.8. Позивач зазначає, що відповідач у рішенні дійшов хибних висновків, що дії учасників аукціону ТОВ "Вега Агро Трейд Плюс" та ТОВ "Грейндеріс" (під час участі в аукціоні - ТОВ "Блекберн-Трейд-Плюс") є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону №2210-III, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціону. При цьому ТОВ "Вега Агро Трейд Плюс" і ТОВ "Грейндеріс" начебто узгодили свою поведінку з метою усунення змагання під час підготовки й участі в зазначеному Аукціоні.

6.9. Отже, позивач вважає, що оскаржуване рішення відділення АМК в частині, що стосується позивача, є неправомірним, оскільки ґрунтується на припущеннях відповідача. В матеріалах справи № 65/90-02/2024 відсутні докази на підтвердження обставин антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів у діях ТОВ "Вега Агро Трейд Плюс" та ТОВ "Грейндеріс" (під час участі в аукціоні - ТОВ "Блекберн-ТрейдПлюс"), відтак оскаржуване рішення відділення АМК, на переконання позивача, є незаконним та підлягає скасуванню в частині, що стосується позивача.

6.10. Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

6.11. Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний господарський суд, виходив з того, що під час прийняття оскаржуваного рішення відповідачем були дотримані вимоги Закону України "Про захист економічної конкуренції", у зв`язку з чим відповідачем всебічно, повно і об`єктивно розглянуто обставини справи, досліджено наявні докази та належним чином проаналізовано відносини між ТОВ "Вега Агро Трейд Плюс" та ТОВ "Грейндеріс" (під час участі в аукціоні - ТОВ "Блекберн-ТрейдПлюс"), відтак викладені в рішенні відділення АМК висновки про наявність правових підстав для кваліфікації поведінки позивача як антиконкурентних узгоджених дій відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, тобто є законними та обґрунтованими, при цьому позивачем під час судового розгляду не спростовано вказаних висновків.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав про визнання недійсним та скасування рішення відділення АМК в частині, що стосується позивача.

8.2. Як встановлено судами попередніх інстанцій, дії позивача кваліфіковано за ознаками пункту 4 частини другої статті 6 та пункту 1 статті 50 Закону №2210-III, які стосуються спотворення результатів аукціону. 

8.3. Відповідно до приписів Закону № 2210-III: 

- економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку (абзац другий статті 1); 
- антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції (частина перша статті 6);
- антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів (пункт 4 частини другої статті 6); 
- порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії (пункт 1 статті 50); 
- порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом (стаття 51); 
- за порушення, передбачені, зокрема пунктом 1 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі, встановленому частиною другою статті 52 Закону №2210-III.

8.4. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.5. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.6. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.7. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з вказаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.8. Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

8.9. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.10. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

8.11. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

8.12. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

8.13. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

8.14. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

8.15. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

8.16. Так, скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції застосовано норми права без урахування висновку щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

8.17. Як вже було зазначено, предметом розгляду у цій справі є визнання недійсним та скасування рішення відділення АМК, яким визнано, зокрема, що позивачем вчинено порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону № 2210-III, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціону.

8.18. Суди попередніх інстанцій, відмовили у задоволенні позовних вимог (в частині, що стосується позивача), вказавши на відсутність підстав, визначених статтею 59 Закону № 2210-III, для скасування оскаржуваного рішення відділення АМК.

8.19. Втім, на думку скаржника, суди попередніх інстанції порушили норми процесуального права та неправильно застосували норми матеріального права, а тому є підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

8.20. Верховний Суд, оцінюючи доводи касаційної скарги, зазначає, що специфіка спорів щодо оскарження рішень АМК, якими визнано дії учасників торгів антиконкурентними узгодженими діями, які стосуються спотворення результатів аукціонів, полягає у тому, що у кожному конкретному випадку судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справ з`ясовується питання наявності/відсутності підстав для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК, якими в силу приписів частини першої статті 59 Закону, зокрема, є:
- неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи;
-недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;
- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

8.21. При цьому, відповідне з`ясування наявності/відсутності підстав для визнання недійсним рішення АМК у силу приписів статті 59 Закону, дослідження та оцінка доказів, ухвалення судового рішення здійснюється господарськими судами у відповідності до приписів процесуального права.

8.22. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на неповне з`ясування відповідачем фактичних обставин справи, зазначаючи, що висновки відділення АМК ґрунтуються на припущеннях, є незаконними та рішення відділення АМК в оскаржуваній частині підлягає скасуванню.

8.23. Скаржник зазначає про неврахуванням судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах, зазначених в розділі 4 цієї постанови. 

8.24. Верховний Суд неодноразово вказував про те, що кожна зі справ за участю органів АМК є індивідуальною, з притаманною лише цій справі специфікою та особливостями. Доведення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій ґрунтується на сукупності обставин, які зазначені в мотивувальній частині рішення, а не на окремому поодинокому факті або обставині.

8.25. Верховний Суд також не раз наголошував, що не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

8.26. У справі № 910/10212/19, на неврахування якої зазначає скаржник, предметом розгляду було визнання частково недійсним і скасування рішення АМК в частині визнання вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-ІІІ. Позовна заява мотивована тим, що висновки, викладені у рішенні АМК в частині, що стосуються позивача, не відповідають обставинам справи, є необґрунтованими та безпідставними.

8.27. Предметом розгляду справи № 910/17126/19 було визнання частково недійсним рішення АМК в частині визнання вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-ІІІ.

8.28. Позовна заява мотивована, зокрема, тим, що рішення АМК прийнято: за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; при недоведеності обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; за невідповідності висновків, викладених у рішенні АМК, обставинам справи.

8.29. Предметом розгляду справи № 921/120/20 було визнання частково недійсним рішення АМК в частині визнання вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-ІІІ.

8.30. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення АМК ухвалене за неповного з`ясування обставин справи, недоведенням обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими та за неправильного застосування норм матеріального права.

8.31. Предметом розгляду справи № 924/871/20 було визнання недійсним і скасування рішення АМК в частині визнання вчинення позивачами порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-ІІІ.

8.32. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що прийняте рішення ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, вказаним рішенням не доведена антиконкурентна узгоджена поведінка позивачів, не зазначені докази, які підтверджують негативний вплив на стан конкуренції на цьому ринку у вигляді настання певних негативних наслідків для інших суб`єктів господарювання, зокрема, спотворення результатів торгів, у зв`язку з чим, оскаржуване рішення, на думку позивача, не відповідає приписам чинного законодавства України та підлягає скасуванню.
8.33. Проте Суд зазначає, що скаржник безпідставно посилався для обґрунтування підстави касаційного оскарження згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України в цій частині на справу № 924/871/20, у якій Суд постановив ухвалу від 20.05.2021 про закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, а при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду, у зв`язку з чим зазначена ухвала на відміну від постанови Верховного Суду не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні приписів частини четвертої статті 236 та пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.
8.34. Предметом розгляду справи № 914/938/20 було визнання частково недійсним рішення АМК в частині визнання вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-ІІІ.

8.35. Позові вимоги мотивовані, зокрема, тим, що рішення АМК прийнято: за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; при недоведеності обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими.

8.36. Предметом розгляду справи № 924/1096/20 було визнання частково недійсним рішення АМК в частині визнання вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-ІІІ .

8.37. Позовні вимоги мотивовані, зокрема, тим, що рішення АМК прийнято: за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; при недоведеності обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими.

8.38. Предметом розгляду справи № 910/16243/20 було визнання частково недійсним і скасування рішення АМК в частині визнання вчинення позивачами порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-ІІІ.

8.39. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на думку позивача, Комітет неповно з`ясував обставини справи та дійшов необґрунтованих висновків, внаслідок чого прийняв протиправне рішення.

8.40. Предметом розгляду справи № 914/130/22 було визнання частково недійсним і скасування рішення АМК в частині визнання вчинення позивачами порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-ІІІ.

8.41. Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки, вказані у рішенні відділення АМК про антиконкурентні узгоджені дії позивача та іншого учасника торгів під час їх участі в електронних торгах на закупівлю товарів є необґрунтованими, а встановлені обставини - недоведеними.

8.42. Предметом розгляду справи № 914/3300/21 було визнання частково недійсним рішення АМК в частині визнання вчинення позивачами порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-ІІІ.

8.43. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки територіального відділення АМК, які викладені у рішенні, є безпідставними та такими, що не підтверджуються в сукупності належними та допустимими доказами.

8.44. Предметом розгляду справи № 924/1230/21 було визнання частково недійсним і скасування рішення АМК в частині визнання вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-ІІІ.

8.45. Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на протиправність оспорюваного рішення, з огляду на його прийняття з порушенням вимог законодавства.

8.46. Предметом розгляду справи № 924/1266/21 було визнання частково недійсним і скасування рішення АМК в частині визнання вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-ІІІ.

8.47. Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на протиправність оспорюваного рішення, з огляду на його прийняття з порушенням вимог законодавства.

8.48. Предметом розгляду справи № 924/923/23 було визнання частково недійсним рішення АМК в частині визнання вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-ІІІ.

8.49. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в діях позивача відсутнє порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі в конкурсних торгах; рішення Комітету є протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

8.50. Предметом розгляду справи № 910/20567/20 було визнання частково недійсним і скасування рішення АМК в частині визнання вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-ІІІ.

8.51. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки, викладені в рішенні АМК, не підтверджуються відповідними доказами; зроблені на припущеннях і не свідчать про порушення позивачем вимог законодавства про захист економічної конкуренції; поведінка позивача не є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів і ґрунтується на суб`єктивній думці посадових осіб відповідача, які проводили перевірку.

8.52. Предметом розгляду справи № 924/702/23 було визнання частково недійсним і скасування рішення АМК в частині визнання вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону.

8.53. Позовні вимоги мотивовано тим, що рішення територіального відділення АМК в частині, що стосується позивача, є неправомірним, оскільки, приймаючи вказане рішення відповідач: неправильно застосував норми матеріального права; не довів обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; порушив норми процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення; висновки територіального відділення АМК у рішенні не відповідають обставинам антимонопольної справи.

8.54. Верховний Суд виходить з того, що зазначені справи і ця справа, яка розглядається, є схожими в частині, що стосується предмета позову (визнання частково недійсним рішення АМК в частині визнання вчинення позивачами порушення законодавства про захист економічної конкуренції), за однаковим нормативно-правовим регулюванням кваліфікації та притягнення за правопорушення, а саме за пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-III. Проте в означених скаржником постановах правові висновки щодо застосування норми права є загальними й універсальними при розгляді справ за участю органів АМК, предметом яких є визнання недійсним його рішень, адже кваліфікація правопорушення здійснена за пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону. Проте у кожній із наведених скаржником справ судами досліджувались різні за змістом докази, які подавались сторонами відповідно до правової кваліфікації АМК певних дій як правопорушення, та на підставі встановлених судами обставин суди ухвалювали відповідні судові рішення, що, у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин у названих справах за змістовим критерієм, оскільки рішення у них прийняті за результатами дослідження різних доказів.

8.55. Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду на які посилається скаржник, оскільки у справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції, враховуючи усю сукупність обставин і доказів, з`ясованих і досліджених в антимонопольній справі, встановив, що відділення АМК досліджував, зокрема: 
- використання однієї ІР-адреси під час входу до системи дистанційного обслуговування банківських рахунків;
- використання відповідачами однієї ІР-адреси під час сплати реєстраційних та гарантійних внесків задля участі в Аукціоні;
- спільні реєстраційні дані електронних поштових скриньок та використання однієї ІР-адреси під час їх реєстрації;
- замовлення та формування витягів з ЄДР однією особою, з однієї ІР-адреси та в один день з невеликою різницею в часі;
- використання однакових контактних даних під час реєстрації в системі дистанційного обслуговування рахунків;
- взаємозв`язок відповідачів через юридичну особу - ПП "Альфа-Юг";
- спільні властивості файлів документів, завантажених ТОВ "Вега Агро Трейд Плюс" та ТОВ "Блекберн-Трейд-Плюс" у складі пропозицій;
- спільний дефект на документах, завантажених ТОВ "Вега Агро Трейд Плюс" та ТОВ "Блекберн-Трейд-Плюс" у складі пропозицій.

8.56. Судом апеляційної інстанції зазначено, що позивач помилково надає оцінку кожній з даних обставин окремо, адже кожна окрема обставина дійсно може вважатися випадковим збігом. На переконання суду апеляційної інстанції, встановлені відділенням АМК факти у своїй сукупності не можуть бути результатом випадкового збігу обставин чи наслідком об`єктивних чинників, тому наведені відділенням АМК докази є підтвердженими та достатніми для висновків, викладених у рішенні відділення АМК від 30.12.2024 №65/137-р/к.

8.57. Суди попередніх інстанцій зауважили про те, що у матеріалах справи відсутні та позивачем до суду не подано жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував правомірність і обґрунтованість висновків відділення АМК щодо того, що ТОВ "Вега Агро Трейд Плюс" допустив порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону №2210-ІІІ, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів.

8.58. За приписами статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням названого АМК є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

8.59. Для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються названим Комітетом у межах його компетенції. Повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства (частини перша і друга статті 12 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

8.60. Водночас згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.

8.61. Відповідно до частини першої статті 59 Закону № 2210-III встановлено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. 

8.62. Для кваліфікації дій суб`єкта господарювання як антиконкурентних узгоджених дій не є обов`язковим фактичне настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема, через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків.

8.63. З аналізу наведених вище норм чинного законодавства вбачається, що достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як антиконкурентні узгоджені дії. 

8.64. Негативним наслідком при цьому є сам факт спотворення результатів аукціону (через узгодження поведінки учасниками аукціону).

8.65. Узгоджена поведінка учасників аукціону не відповідає його суті. 

8.66. Господарським судам першої та апеляційної інстанцій під час вирішення справ щодо визнання недійсними рішень АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, за антиконкурентні узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів аукціону та накладення штрафу, належить здійснювати оцінку обставин справи та доказів за своїм внутрішнім переконанням в порядку частини другої статті 86 ГПК України, зокрема, досліджувати також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у справі у їх сукупності. 

8.67. Закон № 2210-III не ставить застосування передбачених ним наслідків узгоджених антиконкурентних дій у залежність від "спільної домовленості разом брати участь у торгах/аукціонах/конкурсах з метою усунення конкуренції". Цілком зрозуміло, що така "домовленість" навряд чи може мати своє матеріальне втілення у вигляді письмових угод чи інших документів. 

8.68. Верховний Суд виходить з того, що суди під час розгляду справ про визнання недійсним / скасування / зміну рішення АМК, згідно з яким особі інкриміноване порушення антимонопольного законодавства у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій згідно з пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону, мають дослідити та оцінити наведені АМК докази, у порядку, передбаченому статтею 86 ГПК України (як кожен доказ окремо, так і вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності) і, в разі їх підтвердження, дійти висновку щодо достатності / недостатності висновків, викладених у такому рішенні.

8.69. Вказаний висновок ґрунтується на пункті 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-III, який передбачає, що антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.

8.70. Верховний Суд враховує саму суть процедур торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів, які виключають узгодження поведінки їх учасниками, оскільки останнє не відповідає змісту змагальності. Змагальність забезпечується таємністю інформації. З огляду на зміст статей 1, 5, 6 Закону № 2210-III змагальність учасників процедур торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів передбачає самостійні та незалежні дії (поведінку) кожного з них, обов`язок готувати свої пропозиції окремо, без обміну інформацією.

8.71. Норми права, за якими відповідачем здійснена кваліфікація правопорушення (пункт 1 статті 50 та пункт 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-III), та про неправильне застосування яких, зазначає скаржник, є загальними нормами при розгляді справ за участю органів АМК, предметом яких є визнання недійсним його рішень про притягнення суб`єкта господарювання за вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів/аукціонів/конкурсів.

8.72. Обов`язком суду при розгляді справи є саме дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності, безпосередності дослідження наявних у справі доказів. Тобто, з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих і наявних у справі доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Саме чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

8.73. Суд зазначає, що відповідно до приписів частини першої та другої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

8.74. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що оцінка доказів - це визначення їх об`єктивної дійсності, правдивості та достовірності. Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів з огляду на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності - є усунення суперечностей між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що випливають з отримуваної доказової інформації. Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому суд у кожному випадку повинен навести мотиви, з яких він приймає одні докази та відхиляє інші.

8.75. Крім того, сукупна оцінка доказів, вказаних АМК в оспорюваному рішенні, може вважатися більш вірогідною для підтвердження узгоджених дій саме позивачем лише у тому випадку, коли вона повністю виключає можливість вірогідності у одночасному існуванні обставин, які на думку АМК, підтверджують таке узгодження.

8.76. Згідно з частиною третьою статті 86 ГПК України суд, зокрема, надає оцінку доказам, у тому числі й кожному доказу, що міститься у справі, мотивує їх відхилення або врахування. Суд має надати оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

8.77. Під час розгляду справ за участю органів АМК України, предметом яких є визнання недійсним його рішень, встановлені у рішенні АМК обставини та докази підлягають оцінці судами, виходячи з положень частини третьої статті 86 ГПК України і саме від встановлення відповідних обставин справи на підставі правильної оцінки доказів щодо всебічності, повноти та об`єктивності залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. Водночас висновки суду у кожній конкретній справі формуються за результатами оцінки судом фактичних обставин, певної доказової бази на підставі наданих сторонами доказів за правилами, визначеними у статті 86 ГПК України.

8.78. Отже, при порівнянні щодо визначення подібності має значення застосування судами положень частини третьої статті 86 ГПК України, таким чином, щоб виключити ймовірнісний характер вірогідності.

8.79. Відтак, Суд зазначає, що скаржник, посилаючись на висновки, викладені у постановах Верховного Суду, не враховує, що такі доводи касаційної скарги переважно стосуються питань, пов`язаних із встановленими обставинами справи та з оцінкою доказів у ній.

8.80. Скаржник, зазначаючи про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм права, вказує про понятійні категорії, такі як "обставини справи" і "докази у справі", порушуючи питання, що пов`язані із встановленням обставин справи та оцінкою відповідних доказів. Проте, наведене не узгоджується з правилами перегляду судових рішень судом касаційної інстанції як "суду права", а не "суду факту" відповідно до визначених статтею 300 ГПК України повноважень. А перевірка зазначених доводів виходить за визначені цією статтею межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

8.81. Зі змісту оскаржуваних рішення вбачається, що судами попередніх інстанцій надано обґрунтування своєї позиції про відсутність підстав для визнання недійсним і скасування рішення відділення АМК в частині, що стосується позивача, з урахуванням сталої та послідовної практики Верховного Суду щодо оцінки доказів у порядку статті 86 ГПК України.

8.82. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшли свого підтвердження.

8.83. Щодо підстави касаційного оскарження судових рішень згідно з пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник, мотивуючи зазначену підставу, вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пункту 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-ІІІ у справах, де аналогічними є предмет та підстави позову, зміст позовних вимог, фактичні обставини справи та матеріально-правове регулювання, посилаючись при цьому на справу, яка розглядається.

8.84. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-III антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.

8.85. Верховний Суд неодноразово виснував, що для кваліфікації дій суб`єкта господарювання як антиконкурентних узгоджених дій не є обов`язковим фактичне настання наслідків у формі, відповідно, недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема, через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків. Достатнім є встановлення самого факту погодження конкурентної поведінки, яка може мати негативний вплив на конкуренцію.

8.86. Ураховуючи вимоги пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є, зокрема, неправильне застосування судом норм матеріального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.87. Положення цієї статті спрямовані на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

8.88. Тобто Верховний Суд тлумачить норму права та, як наслідок, формує узагальнений висновок її застосування, вказує, що судам попередніх інстанцій потрібно враховувати, якщо правовідносини сторін регулюються відповідною нормою права, в іншому випадку - які обставини слід встановити для можливості її застосування саме в певній категорії правовідносин, однак не у справі з конкретним предметом спору, оскільки правильність застосування судами нижчих інстанцій норми права у справі з конкретним предметом позову (з урахуванням висновків суду касаційної інстанції) залежить від встановлених фактичних обставин у ній, порядок встановлення яких не є типовим і здійснюється насамперед на підставі позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію у відповідній справі.

8.89. У разі подання скарги з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд насамперед з`ясовує відсутність висновку щодо питання застосування норми права у певній категорії правовідносин, надалі - досліджує наявність / відсутність неправильного застосування судами попередніх інстанцій, зокрема, норм матеріального права з урахуванням уже встановлених в певній справі обставин на підставі оцінених судами доказів, адже не має права виходити за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, унормованих статтею 300 ГПК України.

8.90. Скаржник не наводить аргументів в чому саме полягало неправильне тлумачення вказаної норми судом апеляційної інстанції, що виключає можливість з`ясування судом касаційної інстанції наявності/відсутності неправильного застосування судом апеляційної інстанції означеної норми матеріального права та надання відмінного/іншого правового висновку у подібних правовідносинах.

8.91. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження за пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України таким чином, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування пункту 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-ІІІ у справі щодо визнання недійсним та скасування в частині рішення відділення АМК, предметом дослідження якого було порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів конкретних торгів/аукціонів, скаржник вдається до довільного тлумачення положень пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, та водночас не враховує підходів Верховного Суду до розгляду касаційних скарг, поданих з такої ж підстави оскарження, спотворює їх зміст та нівелює істинну мету їх запровадження законодавцем у ГПК України, адже фактично просить надати правовий висновок, який по суті вимагає спростування здійсненої судами оцінки обставин та доказів у справі та, як наслідок, скасувати оскаржувані судові рішення про відмову у задоволенні позову.

8.92. Верховний Суд виходить з того, що відповідно до частини третьої статті 311 ГПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

8.93. Обмежуючись посиланням у цій частині на відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування пункту 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-ІІІ у справі з тотожним предметом спору, скаржник разом з тим не зазначає, в чому саме полягає неправильність застосування судами попередніх інстанцій вказаної норми Закону № 2210-ІІІ (пункт 4 частина друга стаття 6) до правовідносин у цій справі з огляду на встановлені обставини та як, на його думку, відповідна норма повинна була бути застосована, що є необхідною умовою для оскарження судових рішень з підстави касаційної оскарження згідно з пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.

8.94. У контексті наведеного колегія суддів наголошує, що коректне обґрунтування названої підстави касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє наявність висновків у певній категорії справ і залежно від встановленого - правильність застосування судами попередніх інстанцій норм права з урахуванням встановлених обставин та в межах доводів касаційної скарги.

8.95. З огляду на викладене підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, є необґрунтована та така, що не знайшла свого підтвердження.

8.96. Інші аргументи скаржника щодо порушення норм процесуального права в контексті повноти оцінки доказів та встановлення обставин справи підлягають відхиленню як такі, що зводяться до необхідності переоцінки доказів та обставин, а також є такими, які не узгоджуються з підставою касаційного оскарження, визначеною самим скаржником.

8.97. Доводи, викладені у відзиві, беруться до уваги Верховним Судом у тій частині, яка узгоджується з викладеними у цій постанові міркуваннями.

8.98. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicatа можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

8.99. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

9.1. Доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм права при ухваленні оскаржуваного судового рішення за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а тому касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення.

10. Судові витрати

10.1. Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки, Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вега Агро Трейд Плюс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 18.06.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 у справі № 916/565/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк 

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова